255 



svag- stam. I Lappland, säger Andersson, är det, jerate Lappilen, sä- 

 kerligen den Pilart som ymnigast iorekoramer och den som, Svartvidet 

 kanske undantaget, mest varierar, både till storlek (mellan ^ aln och 

 9 alnar), blad, hängen (tidiga, samtida och sena) och fröhusens bekläd- 

 nad. Och om sin S. majalis säger Wahlenberg att den är ymnig 

 allestädes i Lapplands skogstrakter på något fuktiga ängar och vid 

 elfstränder; att den bildar vackra, gulaktiga, mer än manshöga dungar 

 och är mycket tidig (allmänt mogen i medl. Juli). — (irönvidet upp- 

 tages i O. Rudbecks Index såsom Salix phyliofe humilioris folio, hva- 

 dan artnamnet. Linnés Lachesis nämner det som en trädartad Pil, 

 hvars blad likna dera hos en Alaternus eller Lager och äro märkliga 

 för sina "undulations or flexures" mellan sågningarna; det var ymnigt 

 på ängarna vid Luleå. — Grönvidet kan användas på samma sätt som 

 Bandvidet. 



* Salix lani-ina Sm. (Lagt-rvidct) växer på nngra etislaka ställen i södra Sve- 

 rige och Lapplaud, men odlas också emedan det bildar vsickra häckar till stiiugsel. Hy- 

 brid mellan Sälgen och Grönvidet (Ands). 



10. Jemnvidet di.r Spjutvidet 



(Salix hastata L.) 

 kan i våra nordligare skogstrakter bli en 2 — 3 alnars buske, men an- 

 nars blir det i allmänhet endast omkring 1 aln eller lägre; det hnr 

 grå- eller svartbruna grenar, de unga gulaktiga och icke sällan ludna, 

 och ofta nog (särdeles på sterila skott) äggrunda, hjertlika eller run- 

 dadt-ovala, då icke sällan turasbreda eller bredare, blad med stora stip- 

 ler. Vanligare (särdeles på blombärande grenar) äro dock bladen sma- 

 lare och stipellösa, ovalt-äggrunda, ovala, nästan lansettlika eller smalt- 

 elliptiska De äro starkt ådriga och glatta, temligen tunna, under 

 bleka med vanligen röd- eller gulaktiga ådror. Hängena hafva ra. e. 

 m. bladiga skaft, och blomskärmarna, isynnerhet ståndarhängenas, äro 

 långt och mjukt hvithåriga; fröhusen 2i linier långa, glatta, vanligen 

 gulaktiga; stiftet medelstort. 



Växer på sank mark, i kärr och vid vatten, allmännast i Lapp- 

 lands och Vesterbottens skogs- och lägre fjelltrakter, mindre allmän i 

 Norrland och Dalarne; i raedlersta och södra Sverige spridd och säll- 

 synt (Vestmanland, Vermland, Kinnekulle, Omberg, Skåne). — Blommar 

 i Maj, Juni, nästan samtidigt med eller tidigare än bladens utveckling. 

 — Varierar mycket (isynnerhet i Lappland), särdeles till bladen; de 

 kunna omvexla mellan rundade eller hjertlika och lansettlika, stundom 

 på en och samma buske. — Utbr. norra och medlersta Europa, Pyre- 

 néerna, S. Nevada, Himalaja, Thibct. 



