256 



Jeranvidets egentliga hem iir den Löga norden, och det blir vack- 

 rast vid elfstränderna (t. ex. Torne- och Kemi-), der det bildar 2 — 3 

 alnars buskar, "ofta jemna som de varit klippta" (Liljebl.), eller liksom 

 naturliga häckar (Fr.); der har det också stora (2 — 3 tums) och breda, 

 rundadt-ovala och vanligen tydligt hjertlika, starkt sågade blad med 

 stora, breda stipler. Sådant blir det också i allmänhet i våra nordliga 

 skogs- och bördigare subalpiha trakter vid vattenkanterna; sydligare blir 

 det i allmänhet lägre, med mindre och otydligt hjertlika blad. Nere 

 på fjellen är det en endast 1 — 3 fots buske med smalare, svagt så- 

 gade blad och små eller inga stipler, och högre upp är det ändå lägre 

 eller nästan kryper med utbredda, vridna grenar och har helt små, 

 lansettlika eller t. o. ra. nära jemnbreda, nästan helbräddade blad, hvilka 

 vanligen sakna stipler. Jeranvidet kan således variera betydligt, men 

 man igenkänner likväl alltid den vackra och utmärkta arten, bland de 

 närstående, på dess alldeles glatta, under blekgröna och särdeles tydligt 

 nätådriga blad, på de blommande häiigenas långa hårighet m. m. 



Jemnvidet synes vara för rehnen och annan boskap till sommar- 

 föda den behagligaste af alla allmännare Pil-arter, och under blomnin- 

 gen ett hufvudtillhåll för de i Lappmarken så ymniga Jordhumlorna 

 (Whlnb.). Dess innerbark är saffransgul, ganska besk och stark, och 

 borde framför andra försökas mot frossor (Liljebl.). — Arten är bra 

 olik de andra Vide-arterna och närmar sig icke så litet till Ullpilarna, 

 särdeles den egentliga Ullpilen (S. lanata), "och det i följe af sina nä- 

 stan på samma sätt långhåriga fjäll i en annars alldeles glatt blom- 

 ning och sina utmärkt ådriga, glandulöst (ehuru mindre än hos den 

 nyssnämnda) sågade blad" (Whlnb.). 



17. Svartvidet 



(Salix nigricans Sm.) 

 är en större (stundom trädlik) eller mindre, mörkgrön buske med brun- 

 eller gråaktig bark, äggrunda, ovalt-omvändt-äggrunda eller nästan lan- 

 settlika, vanligen vågigt-sågade, ofvanpå genom de intryckta ådrorna 

 ojemna, under bleka eller något blågrå, mest temligen svagt ådriga 

 blad, hvilka yngre vanligen äro tilltryckt-håriga, men sedan icke sällan 

 bli m. e. m. glatta men hvitpunkterade; de svartna lätt vid torkning. 

 Hängena äro stora; fröhusen glatta eller ludna, slutligen nära | — | 

 tum långa, långt-skaftade och stiftade. 



Växer på skogsängar och i fuktiga skogar eller skogskanter, tem- 

 ligen allmän. — Blommar i Maj, vanligen något innan bladen utslå. 

 — Utbr. norra och medlersta Europa, Brittanien, Italien. 



