259 



nare anmärktes den i Halland och slutligen (1840) fann förf. den på 

 Gotland. — Rosmarinvidet rekommenderas till plantering på lösa dikes- 

 kanter för att binda desamma, hvarvid dessutom de unga, smärta gre- 

 narne lerana material till utmärkt fina korgar och hattar. 



* Salix Friesiana Ands, växer mycket sällsynt i Skåne (Köpinge) och Halland 

 (Halmstad), pä sandiga hafsstränder, bland S. repens och S. viminalis, och är troligen 

 en hybrid mellan dem. Den är ganska ijenlig att plantera pä fuktigare flygsand. 

 Fries upptäckte växten: Fr. Nov. och Mänt. I (S. augustifolia); H. N. (bredbladigare, 

 med starkare och ludiisre qvistar: S. a. elatior). 



20. Krypvidet 



(SaHx repens L.) 

 är en liten buske raed låg eller krypande stam, så att endast de stun- 

 dom alnslånga, men vanligen kortare, grå- eller gulaktiga grenarna äro 

 uppsträckta eller -krökta; längst och rakast bli dessa i skuggig skogs- 

 mark. Bladen äro, utväxta, glänsande, vanligen ovala eller elliptiska 

 (bredare och smalare), släta, helbräddade eller nästan helbräddade, under 

 blekgrå och vanligen silkeshåriga (men äldre icke sällan glatta och 

 svartna gerna vid torkning), med nedvikta kanter; då bladen äro spet- 

 siga, är spetsen merendels sned eller nedvikt. Hängena utvecklas än 

 före bladen, än samtidigt med dem; bloraskärmarne äro vanligen brun- 

 aktiga; spirhäiigena bli stundom (i skugga) bladiga; stiftet helt kort. 



Växer allmän och ymnig på magra ängar, fuktiga betesmarker och 

 i kärr, men också på torrare ställen, till ända upp i Vesterbotten (men 

 icke i Lappland). — Blommar mest i April, Maj, men på våta ställen 

 också sednare. — Utbr. norra och medlersta Europa, Island, Catalouien, 

 norra Italien, södra Eyssland (och Siberien). 



Krypvidet hörer till de allra föränderligaste Salix-arter; den varie- 

 rar så betydligt till nästan alla sina delar att till och med Linné, som 

 annars i allnifinhet lyckligt bestämde arterna i detta svåra slägte, trodde 

 sig i Krypvidet se fyra olika arter: S. arenaria (Goil.-Ees), med ägg- 

 rundt-ovala, åtminstone under mycket tätt hvitludna blad (Gotlands och 

 södra Sveriges sandstränder); S. incubacea (Fl. Suec), med nästan 

 lansettlika, under glänsande-silkesludna blad (på ängar och betesmarker 

 "passim"); S. fusca (Fl. Suec), med nästan äggrunda eller ovala, un- 

 der glest hvithåriga, små blad (lågväxt, på fuktiga betesmarker); S. re- 

 pens (Fl. Suec), med lansettlika, endast något håriga blad (mycket li- 

 ten, i kärr). Redan Wahlenberg (Fl. Suec.) insåg att alla dessa rätte- 

 ligen tillhörde en och samma art (S. repens) och nästan alla botanister 

 upptaga nu denna såsom han begränsat den, ehuru rörande S. incuba- 

 cea och S. fusca meningarne länge varit delade; dock kan nu mera in- 

 gen osäkerhet vara härom sedan dels Hartman (Bot. Not. 1841) upplyst 



