260 



att den Rudbecks målning, sora Linné åberopar vid denna sin art (Fl. 

 Lapp. 364), föreställer det vanliga Krypvidet (sora också förvaras i hans 

 herbarium såsom S. fusca och endast genom en mindre noggrann be- 

 stämning af begreppet Lappland inkommit i Flora Lapponica), dels 

 Andersson i sin Monogr. Salicum bestyrkt och visat att båda icke 

 kunna tillhöra någon annan art än denna. 



På ängar och i hagar, helst sidländta, kan Krypvidet bli rätt för- 

 tretligt emedan det sprider sig mycket och växer sä tätt att det icke 

 sällan bildar "en tät småskog i jordbrynet", som hindrar och slutligen 

 alldeles förstör gräsväxten, under det den är svår att åtkomma och ge- 

 nom den toppning den erhåller medelst lian eller kreaturens tand blir 

 ändå tätare. Men genom samma sina talrika och starka, krypande rötter 

 och stammar blir den å andra sidan ett medel att binda lösare mark 

 och sålunda nyttig. Sandvaricteten (Sandvidet, Salix arenaria L.) 

 lämpar sig särdeles till plantering på flygsand för att dämpa den och 

 göra det möjligt för tall eller andra träd att växa på densamma. Bu- 

 sken har nemligen lätt att växa upp öfver sanden då han blir öfveryrad 

 deraf, och slår ut nya rötter på de öfveryrade grenarne. 



21. Odonvidet 



(Salix injrti Höides L.) 



är en omkring alnshög eller mindre, temligen upprat, något blåaktigt- 

 grön, utom de vanligen (åtminstone på spirhängena) något håriga blom- 

 skärmarne alldeles glatt buske med rödbruna, smärta smågrenar. Bla- 

 den äro merendels äggrundt-ovala eller smalt-äggrunda med ra. e. ra. 

 intryckt bas (stundom nästan hjertlika), helbräddade, släta, under blå- 

 aktiga, I — 1 tum långa och | — | tum breda; variera likväl aflånga 

 eller nästan jemnbreda. Hängena på bladiga skaft, temligen slaka, gul-, 

 brun-, eller (mogna) blåaktiga, | — 1 tura långa; de utvecklas samtidigt 

 med bladen; stiftet kort. 



Växer i Lapplands och det nordliga Sveriges lösare skogskärr 

 (och "i Spetsaraossen vid Hof nära Vexiö"). F. ö. på Island, i Fin- 

 land, norra Ryssland, hela Siberien; sälls. i Schlesien, Böhmeu, på Car- 

 paterna, Tyrolens, Kärntens och Bajerns alper. 



Både för sitt utseende i allraänhet och sin egendomliga blåaktiga 

 glatthet är denna art en bland de utmärktaste i slägtet, och har den 

 en viss likhet med Odonbusken (Myrtillus uliginosa), hvadan artnamnet. 

 Såsom vi nyss sett, är Odonvidet egentligen en östlig växt, hvars vest- 

 liga gräns i norden ligger inom vårt område. Der uppe i sitt nord- 

 liga hem intager det gerna kanterna af de stora myrorna, i skogens 

 närhet, hvilka ställen äro utmärkt väl skyddade mot blåst och ofta ut- 



