265 



nästa år utbilda nya syrenar. Genom detta växsätt kan Ortpilen bilda 

 teraligen vackra mattor. Den liknar verkligen, säsora namnet antyder, 

 mera en liten ört än en buske. Också säger Linné att den är den 

 minsta bland alla "träd" (arbores; eget nog benämner han också andra 

 småpilar arbores). I sin Flora Lapponica, der han bestämmer arten, 

 tecknar han den också, "i naturlig storlek, och såsom allra störst han 

 sett den i Lappland". Förut var den likväl upptagen i Rudbecks In- 

 dex (1720) och i Mårtens Spitzbergische Reisebeschreibung (1675), hos 

 den sednare (enligt L.) såsom Herba Pyrolge facie. En och annan 

 gammal botanist kände också Ortpilen under benämningen Pyrola etc, 

 och det är icke utan att den till bladen har en viss likhet med en 

 liten Pyrola. 



* Salix polaris Whinb. (Polarpilen) är ändå mindre och svagare än Ortpilen, 

 uppstickande endast sina yttersta toppar ur marken (jfr Whlnb. Fl. Suec). Växer också 

 i de högre fjellen (Lappland, Jemtland, Herjedalen) men älskar våtare mark (Hvitmossa). 

 Liljeblad upptäckte denna högnordiska Pil vid Torne-träsk (1788), men ansåg den så- 

 som endast en varietet af Ortpilen (3= S. herbacea Lilj. ed. I, 1792). Men sedan 

 Wahlenbekg upptäckt växten i Ost-Finnmarken (1802), beskref och tecknade han den 

 i sin Flora Lapponica såsom egen art. Swartz skildrar och tecknar den i Svensk Bo- 

 tanik. Redan Mårtens skall anmärkt den på Spetsbergen {^' Herba facie Vincae). 



Bland växtslägten, som botanisterna hedra med benämningen "svåra", 

 är Pilarnas säkerligen det svåraste. Ty icke nog med att dessa växter 

 kunna variera alldeles utomordentligt till nästan alla sina delar, i det de 

 vid nästan hvart olika växställe eller läge ra. m. ikläda sig en på ett 

 eller annat sätt olika skepnad, och sålunda i allmänhet ha en verklig 

 proteus-natur, utan de bilda också med hvarandra talrika och icke sällan 

 ymnigt och under mycket vexlande gestalter uppträdande hybrider, hvilka 

 betydligt försvåra arbetet med arternas utredning. Härtill kommer att 

 bladen aldrig äro riktigt utbildade då blommorna böra undersökas, och 

 att de sednares dubbla kön måste hemtas på särskilda buskar eller träd. 

 Under sådana omständigheter måste man i sanning beundra Linné, 

 som med så säker blick och så lycklig "takt" bestämde Pilarnas arter 

 i det på sädana särdeles rika Lappland, atl med endast ett eller annat 

 undantag, intet väsentligt kan anmärkas mot hans bestämningar. Upp- 

 tagen, såsom han var under sin lappska resa, med att undersöka, upp- 

 teckna och beskrifva allt det nya eller märkliga, som — icke blott in- 

 om växtverlden — förekom, kunde han omöjligen medhinna att under- 

 kasta Pilarne en i enskildheter gående granskning, utan var det sna- 

 rare en viss, man kunde säga botanisk instinkt — en riktig sådan 

 tillhör endast utvalda — , som härvid ledde honom, sägande honom 

 hvad som var art eller icke. Han begaernade för arternas karakteristik 



