271 



rehnen). Fröen nära eu del vilda foglar. — Ärren kan bl. a. planteras 

 på flygsand, helst der botten är något fuktig, isynnerhet som den i 

 början utvecklas hastigt; den växer fortare än Alen ända till 15:de 

 eller 20:de året, men sedan långsammare. 



Linné betraktade Alen och Ärren endast såsom varieteter af en 

 och samma art: Betala Alnus Den förra var B. Alnus « giutinosa, 

 den sednare B. Alnus /i incana. 



* Alnus pubesceus Tausch. växer i Lapplaad och norra Sverige, särdeles i 

 fjelltrakterna. 



!$. Betiila. 



Ständarblommorna 3-bladiga; ståndarne skenbart 12 eller 8 med 

 parvis sammanväxta strängar och enrnmmiga knappar (men egentligen 

 6 eller 4 och hvar ståndare delad i två grenar). Spirhängena smala 

 och trinda, med vanligen 3-blommiga (1 — 3-), spärriga, smalt- och trub- 

 bigt-triangellika fjäll med två små rundade öron vid basen. Frukt- 

 kottarna trindt-aflånga eller -ovala, med läderartade, tunna, upptill 3- 

 flikiga och nedtill vigglika, lossnande fjäll. Nötterna tvåvingadt-hinn- 

 kantade, 1-rummiga, med tunnt, skört skal. — Träd eller buskar med 

 blad och blommor nästan samtida. Hängena ensamma eller parvisa; 

 ståndarnes bildade redan om hösten och ra. e. m. bara under vintern, 

 spirornas deremot inneslutna i knoppar. Knopptäcket tegellagdt; de 

 unga bladen tegellagda, veckade. 



1. Yanliga Björken 



(Betula alba L.) 

 är ett, isynnerhet som yngre, smärt och vackert träd, som kan bli 25 — 30 

 alnar eller (såsom i tätare skogar) högre. Stammen, som lärer kunna 

 bli ända till 8 alnar i omkrets vid roten, men sällan når denna tjock- 

 lek, har äldre spriekig bark, men är yngre (se nedan) klädd med hvit, 

 i tunna blad delbar barkhud (o: näver); på helt unga stammar och 

 grenar är barken glänsande-briin och hvitprickig. Roten utbreder sig 

 mycket, men kan också gå nästan lodrätt då marken tillåter det. Gre- 

 narna bilda en något smal krona, äro i allmänhet svaga, och bli till 

 en del, särdeles hos äldre träd eller så snart roten möter berg, m. e. ra. 

 hängande (o: Slok- eller Hängbjörk). Bladen äro otydligt nätådriga, 

 m. e. m. triangel-, rut- eller hjertlika, sågade; deras skaft långa och 

 svaga, plattade, h varigenom de (bladen) lätt sättas i rörelse af vinden; 

 de gulna tidigt om hösten. Ståndarhängena äro nära 2 till 2^ tum 

 långa, trinda, slaka, gulbruna; de nya. under sommaren bildade, uthärda 

 vintern alldeles bara; alla tre blombladen (-fjällen) 2- (skenbart 4-) 



