,273 



dom, såsom en specieus åraianelse af Herr Lands-Secreteraren, då det 

 der kunde åskodas af de Konglige, af utländske Ministrar och andre". 

 Också skickade H. 1774 en aflägg deraf. D:r Blom omtalar att såuings- 

 försök dermed misslyckats och slutar deraf att trädet är "arbor hybrida" 

 (mellan lönn och vanlig björk). Han kallar det Betula hybrida och 

 beskrifver dess stam, blad och honhängen (hanhängen såg han icke). 

 Den ganska vackra figuren (en qvist med honhängen) är efter ett torrt 

 exemplar, som D:r Blom skickade till V. A. — En dylik, men mindre 

 utmärkt missbildning (bladen grundare inskurna i kortare, nästan triangel- 

 lika flikar) är anmärkt på ett par ställen i Småland och Östergötland 

 (Fr. Herb. Norra.). — Utbr. norra, medlersta och östra Europa, Brit- 

 tanien, norra Portugal, Spanien, norra Italiens berg samt på Aspromonte 

 och Etna; Caucasien, Siberien, Grönland. 



Betula odorata Bechst. (Svallbjörken) eller vår egentliga, isynner- 

 het i bergstrakter allmännaste, Skogsbjörk, bildar än skogar eller lun- 

 dar, än växer den mera enstaka, icke sällan i kärrmarker och fuktiga 

 skogar, ymnig också i Lappland, der den mest intager torrare mar- 

 ker. Den går således längre än den andra mot norden och på fjellen, 

 tills den slutar såsom ett helt litet träd med upptill mycket korta 

 grenar (Whlnb. Lapp.) eller såsom en till marken tryckt buske med 

 mycket kort och knölig stam och utbredda grenar. På fjellen bildar den 

 ofvan barrträden en egen region, som på Sulitelma går till IIOO' 

 (snögr. 3300'), vid Civickjock till omkring 2000^, på Åreskutan till 

 2480' (snögr. 4850'), på Sylfjellet i Herjedalen till 2700' (snögr. 5000'). 

 Den har vanligen slät och hvitare barkhud, småludna, icke kådprickiga 

 årsskott, nästan äggrunda, m. e. m. hjertlika, ojemnt och nästan enkelt 

 sågade, yngre och hos rotskotten ludna, äldre vid nerverna glest hå- 

 riga blad; kottefjällens sidoflikar äro uppstående. Blir dessutom i all- 

 mänhet något större och storbladigare samt blommar och mognar van- 

 ligen något sednare. Den varierar betydligt både till blad och bangen 

 (jfr Ltestadii uppsats i Botan. Notiser 1856) och omvexlar dels såsom 

 ett mindre träd eller en större buske med brun barkhud och små- 

 ludna qvistar, men blad som hos den egentliga arten (o: B. pube- 

 scens Ehrh., icke sällsynt i kärr o. d.), — dels såsom större träd med 

 små, bredt-äggrunda blad (på spridda ställen, mest i norra och medl. 

 Sverige), — och på ett par ställen i Vermland och Småland har man 

 anmärkt en missbildning med trubbigt-flikiga blad, nästan liknande Hag- 

 tornsblad. — Utbr. nästan endast norra och medlersta Europa, Brit- 

 tanien och Ryssland, Caucasien. 



Dessa båda, hos oss länge förblandade, arter urskiljde Fries 1835 

 (Fl. Scan. tillag.) och sedan närmare i Mänt. II (1839). 



Nyman. Sv. Fanerog. II. ■'" 



