274 



Bland våra löfträd är Björken det härdigaste, det på klimat och 

 jordmon minst nogräknade. Det är så till sägaudes ett snöns och 

 vinterns träd, som med den hvita barken liksom vill antyda sin förmåga 

 att motstå den årstid då den bladas med is-kristaller ("arbor hiemis cor- 

 tice albo, hieme crystallis glacialibus frondosa" L.). Dess ved är skyddad 

 genom flera lager tjock och hartsrik hud (näver), som hindrar kylan att 

 tränga till trädets kärna. An växa björkträden enstaka på ängsbackar 

 eller bergssluttningar, än samlade till dungar eller skogar, än blandade 

 med andra träd, men alltid är deras verkan på landskaps-sceneriet ut- 

 märkt, t. o. m. under vintern, särdeles då rimfrost kläder träden. Då, 

 säger Lecoq, visar sig Björken såsom ett riktigt frostens träd, de mindre 

 grenarna prydda med hvita isplyraer och fransar, de större täckta med 

 isbark, tills solen, brytande sig i kronans iskristaller, eller ett raildväder, 

 förstör denna vinterprydnad, denna hvita svepning. Men om Björken 

 tillåter vintern att tidtals smycka sin krona med isiga och obestän- 

 diga prydnader, så bringar våren i ersättning andra och varaktigare. 

 Då öppna sig de kådiga knopparna, de veckade bladen utträda ur sina 

 gömslen och utbreda, spridande balsamiska ångor, i solen sin tunna 

 och fina väfnad. Med sin lätta, nästan genomskinligt ljusa grönska, 

 blir då trädet den nordiska växtlighetens nästan bästa vårsmycke; det 

 är isynnerhet då som "Björken är lundens prydnad", såsom den gamle 

 nordbon sade. Dess kådiga, liksom med fernissa öfverdragua unga blad 

 kan icke regnet genomtränga. — Vi ha redan omtalat huru Björkens 

 blad äro lättrörliga; de dallra på vajande qvistar vid t. o. m. helt svaga 

 vindar. Likaledes nämnde vi att de gulna tidigt om hösten; de bryta 

 sig då väl mot de andra, ännu alldeles gröna trädens blad. 



Fröet ligger vanligen till följande år innan det gror. I Maj vi- 

 sar då den späda plantan mest sina första, helt små och brunaktiga 

 blad, hvilka äro inskurna och icke alls likna björkblad. Först med det 

 5:te eller 6:te året antaga bladen den skapnad, som tillhör det äldre 

 trädet. — Björken växer långsamt till I0:de eller 12:te året, då barken 

 börjar hvitna vid roten ; omkring 20:de året blir hela stammen hvit 

 och bibehåller sig så till dess barken närmast roten börjar spricka, då 

 den smånigom mörknar allt högre och högre upp. Trädet är utväxt 

 och moget vid 50 eller 60 år. — Vid 20 — 25 års ålder har Björken 

 30 — 40 alnars rötter, och redan innan den slutat fälla sina blad bildar 

 den en stor mängd små nya rötter, genom hvilka den upptager mycket 

 vatten (Dir. Stenberg). — Der trädet nalkas sin växgräns, i högsta 

 norden eller på fjellen, bli dess årsringar mycket tunna och dess årliga 

 tillväxt således utomordentligt ringa; veden blir också mycket hårdare 

 än vanligt. Redan Linné anmärkte detta (Fl. Lapp.) och Andersson 



