275 



räknade, invid björkregionens gräns, på stammar at" endast 8 centime- 

 ters tvärlinie 70 årsringar. — Utom Slok- eller Hängbjörk (s. o.) 

 har man Masurbjörk eller Kartbjörk, Glasbjörk ra. m, Masur- 

 björken uppkommer mest på backar och stenbunden mark, Glasbjörken 

 i kärr. Dessa benämningar utmärka således endast lokala varieteter. 



Det virke, som Björken leninar, är starkt och segt, lättare än ek, 

 ask och alm, och begagnas mycket, särdeles till vagnar, medar och 

 redskap samt till allehanda snickararbeten; det kan med lätthet betsas 

 och poleras. Men till godt virke bör trädet huggas om vintern eller 

 ännu bättre afbarkas ett eller par år innan det fälles. Vackrast är raasur- 

 virket och såsom hårdare ganska användbart för svarfvare; poleradt blir 

 det alldeles utmärkt vackert till inlägg och fanér. Vedens värde så- 

 som bränsle är bekant; bland våra vanligare vedslag är björkved det 

 bästa näst bok; den lemnar också särdeles goda kol och askan, som all- 

 mänt nyttjas till lut vid tvätt, ger den bästa pottaska. Till godt bränsle 

 bör trädet vara minst 20 — 30 år. Barken, då den är gammal, kan nytt- 

 jas, ensam eller med ekbark, vid garfning; yngre är den användbar vid 

 färgning (brunt m. m., med albark brandgult). Nävern, eller den sega 

 och spänstiga barkhuden, är också nyttig till åtskilliga ändamål, särdeles 

 emedan den utmärkt väl motstår röta och vatten knappt kan tränga 

 igenom den; näversulor äro helsosamma. Den (och ung bark) lemnar 

 dessutom kimrök och den bästa björkolja, hvilken är ganska hettande och 

 stundom intages mot rosen. Med sådan olja eller "ryssolja" ingnides 

 också rysslädret. Den erhålles genom torr destillation, hvilken på enklaste 

 sätt kan verkställas i en gryta med hål i botten, på samma sätt som 

 man ibland på landet vinner enträds-olja. Nävern bör samlas om våren 

 efter safningen; den skall återväxa tre gånger. — Bladen sakna icke 

 medicinsk användbarhet och upptagas i farraakopén (o: Folia Betulse); 

 äro verksamma vid gikt, rheumatisra ra. m. och späda berömraas de till 

 thé eller dekokt mot mask, sten ra. ra. Färgerna Schiittgelb och Schiitt- 

 grönt erhållas om man kokar björkblad i vatten och tillsätter alun eller 

 alun och stött krita, och ylle färgas varaktigt gult genom att, alunbetadt, 

 kokas med späda (äfven torra) björkblad och sedan sköljas med lut. De 

 späda qvistarna lerana ypperliga qvastar o. d.: "virgte magistrorum et 

 magistratuum terribiles minae" L. — Knoppar, hängen och frön nära 

 till väsentlig del orren och andra foglar, och grönsiskan äter gerna 

 fröen. — Borrar man tidigt om våren (vid källossningen eller innan 

 bladen utslå) i stammen på äldre björkar, omkring 2 tum djupt, ut- 

 rinner en ymnig, söt och läskande "laka", hvilken man kan uppsamla, 

 bäst medelst ett rör, som insattes i hålet. Stora träd kunna lemna 

 6 till 8 kannor laka i dygnet; ju högre upp man tappar den desto 



