282 



land) sågo vi en furustock, 33 alnar lång utom skaten ; storändan var 5 

 qvarter bred med 409 ringar eller år", alltså sedan digerdöden. Bland 

 stora träd på Gotland nämner Säve en tall vid Biskops i Bunge, hvil- 

 ken, 5 qvarter öfver marken, är 7^ aln tjock. I Småland (omkring 

 56:te breddgraden) kan tallens stam på 270 år bli 30 tura i tvärlinie 

 (Utställn. 1866). Men att också i Lappland, t. o. m. ända uppe vid 

 Qvickjock, tallens stam kan uppnå en icke obetydlig tjocklek, intygar 

 Andersson, som i Qvickjocksdalen såg tallstammar af 1 alns tvärlinie. — 

 På fjellen vid Qvickjock, der snögränsen är vid 4100 , går tallen till 

 1350'. I dessa nordliga trakter och på denna höjd är, såsom vi närande 

 vid Björken, trädens årliga tillväxt mycket ringa. Så uppger Andersson 

 (Landtbr. Akad. Tidskr. 1865) att en tall, vuxen något mer än 1000 

 fot öfver hafvet, hade en stamdiameter af endast 10 tum men 453 

 årsringar; en annan vid barrträds-regionens gräns hade 176 årsringar 

 på en stam af 4 turas tvärlinie. Der tallen upphör att växa (raot 

 snögränsen), bildar den i Lappland låga och vanskapliga, dock icke mot 

 marken nedtryckta träd, sparsamt spridda bland högre björkar, då den 

 deremot på bergen mellan Dalarne och Vermland, der den går högre 

 upp än björken, blir alldeles nedliggande (Whlnb.). — Vi ha redan 

 nämnt huruledes den lappska tallen utmärker sig från vår vanliga. Här- 

 till kommer en egenhet hos densamma, som redan Linné omtalar (Fl. 

 Lapp.), neraligen att veden är vriden motsols (liksom stjelken hos Stör- 

 bönan och Vindorna); det virke den leranar blir derigenom både svårt 

 att arbeta och kastar sig sä, att det t. ex. icke kan användas till 

 byggnadstimmer. Andersson säger (a. st.) att hos utväxta träd är ve- 

 den nästan alltid vriden medsols och att denna vridning "är så ytterst 

 märkbar, att när man, såsom ofta i skogarna är fallet, får se stora 

 väldiga stammar stå alldeles torra, nakna och gråa, då märkes vrid- 

 ningen så stark, att de, oaktadt sitt omfång, ha utseende af jättelika 

 kabeltåg". 



Tallens användande i vår hushållning är, såsom bekant, vidsträckt. 

 Byggnads- och skeppsvirke, bräder och bjelkar, mastträd och spiror, 

 bränsle och kol, tjära och beck m. m., allt detta erhålla vi af Tallen. 

 Tjära brännes bäst af gamla stubbar och rötter, hvilka äro särdeles 

 feta (kådiga, bartsrika). Man beräknar vanligen 1 tunna tjära efter 12 

 kubikalnar rotved. Beck och beckolja erhålles genom tjärans kokning 

 med vatten. Huru hartsrik Tallen är, synes bäst om våren eller som- 

 maren, då, om trädet borras eller hugges, kådan (terpentin) utrinner 

 eller utsipprar; den kan destilleras till terpentinolja. Får kådan hårdna, 

 blir den harts, som, smält och silad, kan nyttjas liksom grankåda (Hvitt 

 Beck, Burgundiskt Beck); harts (eller kolofonium) erhålles också vid 



