288 



innersta kottebladen), slutligen köttiga och ut- och sammanväxta, bil- 

 dande en 3-fröig "bärkotte". Fröen uppräta, nästan trekantiga. 



3. JTuiiiperus L. 



Tvåbyggare. Ståndarhängena ensamma i årsskottens bladveck. Spir- 

 kottarna (— bärkottarna under blomningen) knopplika, äggrunda. Bär- 

 kotten nästan klotrund. 



1. Enen 



(Juniperus communis L.). 



Vanligen en lågväxt och utbredd, mycket grenig buske, sällan 

 (och endast på bättre, mera högland mark) ett litet träd. Bladen 

 (barren) sitta 3 i krets och äro 4 — 5 linier långa, utstående, jemn- 

 bredt-syllika, med mycket stickande spets, ofvanpå rännlika och blå- 

 gröna, under nästan kölade och glänsande-mörkgröna. I de öfre blad- 

 vecken och grenspetsarne märker man icke sällan små täta skott eller 

 trebladiga bägare af mjukare och blekare barr; de sednare innesluta, 

 inom tre mindre barr, en insekt- (Tipula-)larv och kallas vanligen Kikbär 

 (eller Orkorn) emedan de tros kunna bota kikhosta (och dynt ellei' or). 

 Knopparna, äro små och bara. Ståndarhängena äro omkring 2 linier, 

 elliptiskt-ägglika, gröngula; spirkottarna små som senapskorn, gulgröna. 

 Andra året utbildas de sednare till grönaktiga och omogna bärkottar 

 ("enbären"), stora som små ärter, och täckas slutligen med en gråaktig, 

 vaxartad dagg. Men först tredje året bli de riktigt mogna (svartblå, 

 svarta med blåaktig dagg); deras spets är dä något öppen, men "bären" 

 visa också annars, genom spetsens tre små uddar (nästan som hos en 

 blodigel-mun), huruledes de bildats. Alla dessa tre olika åldersstadier 

 finnas samtidigt på en och samma buske. 



Växer mest på mager skogs- och slättmark, magra betesmarker, 

 backar och hedar, mycket allmän, ända upp på fjellen, der den t. o. 

 m. kan gå högre (närmare snögränsen) än både Dvergbjörken och Kråk- 

 riset. Fjellens En har kortare och bredare, tätare och mera tilltryckta 

 barr, större (längre) bärkottar, och högst på fjellen kryper den helt 

 lågväxt utmed marken (o: J. nana W.). — Blommar i Maj eller Juni, 

 då dess ymniga, hvitgula, puderlika ståndarmjöl uppstiger som en rök 

 ("enen dammar eller ryker"). — Utbr. genom nästan hela Europa, i 

 Caucasien, Siberien, nordligare Amerika. 



Då vintern med sitt snötäcke döljer de vissnade och hvilande ör- 

 terna, grönskar dock Enen, som då icke sällan uppsticker sina toppar 

 ur snömassorna, ehuru dess grönska är matt och ofta nog brunaktig. 

 Enens utseende kan, såsom nämndt, vara olika; än, ehuru sällan, upp- 



