träder den såsom ett litet (5 — 15 alnars) pyramidlikt eller slokgrenigt 

 träd (på skyddade ställen med djup jord), än bildar den lägre buskar 

 med krokiga stammar och utbredda grenar. Det sednare eger isynner- 

 het rum på öppna, blåsiga ställen (eller der kreaturen uppäta de späda 

 barren), der enbuskarne bli mycket täta och låga och icke sällan se ut 

 som om de vore klippta. Särdeles utmärkt är den fjellen mest till- 

 höriga varietet eller underart, som är känd under benämningen Dverg- 

 En (J. nana W.); den bildar vida buskar, hvilka på marken utbreda 

 sina vridna grenar åt alla håll (s. o.). Redan O. Eudbeck d. y. an- 

 märkte och lät måla den under sin lappska resa och upptog den i sin 

 Nora Samolad bland nordens "ätlige bär och frugter" såsom Juniperus 

 alpina etc. — Enen växer merendels sällskapligt och ståndarbusken är 

 vanligen talrikast. Märkligt är att på En, som växer invid rökande 

 masugnar och tegelbruk, de nedre grenarne torka och toppen bildar en 

 tät och smal pyramid, nästan lik en cypress; detta kan också hända 

 med Granen. Sådana enar med cypresslik växt och liksom klippta 

 omtalar Linné bl. a. i sin Olands-Resa (Småland) och säger att det 

 skulle bli ett mycket märkvärdigt "inventum" för trädgårdsmästare om 

 någon kunde upptäcka rätta orsaken. 



Enen har i Arvidh Månsons Ortabok icke mindre än 28 "dyg- 

 der". Också är den en till alla sina delar nyttig växt. Bären ha röd- 

 aktig och sötaktig men tillika något besk och aromatisk saft; äro het- 

 tande, lösande, sudoriska och uretiska, samt användas på olika sätt, mot 

 vattsot, sten- och grusplågor m. m. (o: Baccae Juniperi Pharm.). Den 

 olja de innehålla, brukas utvärtes mot svullnad och värk. Väl mogna 

 enbär lemna ett godt och helsosamt dricka och, brända liksom säd, 

 ett läckert bränvin; ja t, o. m. ett slags vin kan beredas deraf. De 

 kunna ock kokas till enbärsmos, som är lindrigt lösande och uretiskt. 

 Mot vattsot, andtäppa och skörbjugg är dekokt på krossade enbär och 

 hackadt enris ett bekant medel, liksom att röka med enris för att, 

 ehuru endast skenbart, "uppfriska luften". — Emedan veden i enens rot 

 vanligen är kådrikare än i stammen, är det helst denna som, sönder- 

 skuren, brukas till thé mot skörbjugg, skabb, vattsot, gikt och höftvärk 

 m. m. (o: Lignum radicis Juniperi Pharm.). Genom att underkasta 

 densamma torr destillation erhåller man enträsolja, som är ett be- 

 römdt medel mot rheumatism och lamhet. — Enens ved är varaktig, 

 utmärkt hård, seg och tät, har behaglig, nästan cederlik lukt och blir 

 vacker då den poleras. Den passar särdeles bra till åtskillig slöjd, så- 

 som till skedar, tallrickar, kannor och dryckeskärl m. m.; större stycken 

 till chatuller, lådor o. d. och tages då stundom för cederträ. De star- 

 kaste gärdselstörar, stegträn, tunn- eller byttband och vidjor, liksom de 



Nyman. Sv. Fanerog. II. ^'^ 



