291 



o: Vestg. Barrlind), nästan kretsvis-utstående grenar, tvåsidigt- och 

 nästan armgrenigt delade smågrenar och glänsande-mörkgröna, under 

 ljusgröna, tvåradigt-vexelvisa, lansettlikt-jemnbreda, uddiga blad (barr), 

 mjukare och bredare än hos våra andra barrträd. Genom sina tvåsidigt 

 riktade smågrenar och blad har den, såsom namnet antyder, någon lik- 

 het med Granen. Knopparna äro små och täckta. Ståndarhangena 

 (blommorna) på mycket små, skärmklädda grenar i bladveck på årsgamla. 

 Bärkottens skål är helbräddad, yngre hinnartad och låg, men blir slut- 

 ligen köttig, bärlik och vackert skarlakansröd, ärtstor och så hög att 

 den innesluter det klibbiga fröet. 



Växer i något fuktig skogsmark eller på skogiga backar, i södra 

 och medlersta Sverige, isynnerhet i kusttrakterna och kring de stora 

 sjöarne. — Blommar i April eller Maj. — Fruktens köttiga skål ("bäret") 

 mognar i September, men fröet först andra året efter blomningen. — 

 Utbr. nästan hela Europa. 



Idegranen växer mycket långsamt och har genom sin mörka, 

 vintertiden nästan svartgröna, barrklädnad ett dystert utseende, som en- 

 dast något upplifvas genom de lysande röda "bären". Likväl äro på 

 de unga qvistarna både barr och bark ljusgröna. "Bären" äro sötaktiga 

 och smaka temligen bra, ehuru i somligas tycke något vämjeliga. Bar- 

 ren åter ha besk och klibbig smak samt äro giftiga. Både hästar och 

 boskap, som af hunger tvingats att äta barren, ha deraf ljutit döden. 

 Detsamma lärer ock händt med andra djur. Men bland annat foder 

 eller i ringa mängd, blir deras verkan ringa eller ingen. — I sitt na- 

 turliga skick är Idegranen gles, meri då den klippes, slår den nya 

 skott, så att den kan bilda täta och vackra häckar. Ingen annan bland 

 våra buskar eller träd låter så villigt som denna skära eller klippa 

 sig; den kan under trädgårdssaxen antaga nästan hvad skapnad man 

 behagar (klot, pyramider, rankor m. m.). Dess hårda, rödaktiga och 

 ådriga ved utgör ett bland de vackraste och varaktigaste inhemska trä- 

 slag och användes af svarfvare, snickare och instrumentmakare, stundom 

 under benämningen Ebenhols (tysk. Eibenholz). Den lemnar godt virke 

 till axlar, kuggar, skedar m. m. och står bra mot röta. — Bland eu- 

 peiska träd uppnår Idegranen den högsta åldern, och de äldsta Ide- 

 granar finnas troligen i England, der man känner flera tusenåriga och 

 kanske ändå äldre sådana. 



Allmogen pryder stundom väggarne i sina boningar med Idegran. 

 I Bohuslän kallas den Balind, "måhända Bals eller Balders Lind" (om 

 icke detsamma som Barrlind). 



