305 



Redau E. Rosén upptager (1749) Kärrcyrabeln bland sina Skåne-växter 

 och OsBECK kände den sora halländsk (1788). Wahlenberg fann den 

 ymnig på Gotlands våta ängar, der den blommar litet innan Parnassia. 



Hos detta slägte bildar, såsom redan nämnts, läppens nedre del 

 en skål med honingsvätska, och hos Kärrcymbeln är den spänstigt-ledad 

 till den andra, som är uppkrökt, så att den till en del sluter till 

 blomman. En flugas tyngd är tillräcklig att trycka läppen nedåt, men 

 när tryckningen upphör återtager den sin förra ställning. När således 

 en insekt krupit in i blomman och blivit innestängd medelst läppen, 

 så blir den tvungen att röra sig uppåt för att kunna komma ut igen. 

 De vid en klibbig hinna hängande pollenmassorna fastna nu lätt vid 

 insektens hufvud och medfölja till en annan blomma, der de fastna på 

 det klibbiga märket. Derigenom att läppens nedre del så lätt ned- 

 tryckes genom insekten, blir öppningen till blomman så stor att pollen- 

 massorna icke gerna kunna komma i beröring med blomkalken, hvilket 

 skulle orsaka en del pollenraassors sönderslitning. — Hos nästa art är 

 tillträdet till blomman lättare emedan läppens nedre del saknar spän- 

 stighet. 



2. Bredbladcymbeln 



(Epipactis latifolia All. — Serapias Helleborine a L. suec.) 

 blir vanligen 10 — 15 tura hög eliter högre, med icke sällan 2 tum 

 breda blad, men har mindre blommor än Kärrcymbeln. Roten är knip- 

 pad; stjelken tätbladig, upptill klibbhårig. Bladen äro mörkgröna, längs 

 nerverna svagt håriga, mest bredt-äggrunda och äggrundt-lansettlika, 

 men omvexla, icke sällan på samma stjelk, ovala och nästan lansettlika; 

 de nedersta äro slidlika. Blomaxet är tätt; det lutar yngre, men blom- 

 morna bli sedan utstående. Kalkbladen äro spetsiga. Läppen är kor- 

 tare än de andra kalkbladen, hvilka äro gröna och på insidan vanligen 

 brunaktiga eller smutsigt-violettröda, icke 1 tum långa; dess yttre led 

 är mest hvitaktig eller blekviolett, tillbakakrökt-spetsad. Fruktämnet är 

 nästan päronlikt, svagt (klibbigt) småludet eller nästan glatt. 



Växer mest i torrare skogar eller på steniga skogsängar, i södra 

 och medlersta Sverige, åtminstone i de östra landskaperna, men i all- 

 mänhet sällsynt eller temligen sällsynt; dessutom på några ställen i 

 Jemtland. — Blommar i Juli eller Aug. — Omvexlar med mera hvit- 

 aktiga eller grönhvita blommor. — Utbr. genom nästan hela Europa; 

 i Algerien, Caucasien, vestra och södra Siberien. 



Linné anmärkte Bredbladcymbeln redan på Gotland (i Gothem) 

 och beskref den i sin Gotlands-Resa (sid. 225), men sammanslog den i 



Nyman. Su. Faiieroy. II. *'-' 



