308 



häntyda redan växtens gamla namn. Den lieter i Bauhins Pinax (1623) 

 Opbris bifolia, i hans Historia (1650) Bifolium majus etc; en trebladig 

 varietet upptager ban såsom O. trifolia. Både denna och den vanliga 

 tvåbladiga tecknas i Rudbeckarnes Carapi Elysei (1701). 



Blommans näbb (rostelliira) är stor och tunn. Knappen öppnar 

 sig redan i knoppen, sä att poUenraassorna sedan ligga fria, stödda 

 raot näbbens rygg. När dennas spets — om ock aldrig så sakta — 

 beröres, utkommer ögonblickligen en klibbig droppe, som råkar de på 

 näbbens rygg hvilande pollenraassornas spetsiga ända och stelnar och 

 hårdnar inom 2 — 3 sekunder. Honingsvätskan alstras i en lång, smal 

 ränna pä läppens midt, hvilken ränna sträcker sig ända upp under 

 märket. Då nu en insekt, som uppsugit honing, skall flyga bort, träffar 

 dess hufvud näbbens spets och verkan blir den nyss omtalade, så att 

 pollenmassorna fastna på den bortflygande insekten. (Men mycket små 

 insekter komma stundom icke loss utan omkomma.) I det ögonblick då 

 rostellum utskickar sin droppa, krökes det så att det bildar en rät 

 vinkel med märket, som det sålunda beskyddar, men hvars befruktning 

 det på samma gång hindrar, så att det är de yngre blommornas pol- 

 len som befruktar de äldres märke. 



2. Hjertyxnet 



(Listera cordata Br. — Ophrys cordata L.) 

 är vanligen endast 3 — 5 tum högt, med svag och spenslig (som smalt 

 segelgarn), glatt stjelk, något hjertlikt triangellika, endast nagelstora 

 blad och kort (icke tumslång) och gles klase med helt små blommor. 

 Rottågorna äro trinda, håriga, långa, enkla och nästan krypa. Bladen 

 ha endast medelnerven tydlig. Kalkbladen äro nästan jeranbreda; de 

 yttre stå något ut och äro trubbiga, gröna, längre än de bakre inre, 

 hvilka äro brunröda. Läppen är brunröd, dess ben något spärrade, 

 smalspetsade, hvart med en upprat, syllik tand invid basen. Fröhuset 

 är knappt större än ett senapskorn. 



Växer i fuktiga barrskogar och skogsmarker, bland mossa, helst 

 vid multnade trädstubbar, temligen allmän i somliga skogstrakter (t. ex. 

 Lapplands, Dalarnes), annars icke. — Blommar i Juni, Juli. — Utbr. 

 mest i Europas norra och medlersta delar; i Caucasien, Siberien, norra 

 Amerika. 



Då Hjertyxnet, såsom icke sällan händer, växer i äldre skogar, 

 bosätter det sig gerna på murkna stubbar och stammar, på hvilkas 

 döda ved, bland mossor eller det tunna mullager, som bildats genom 

 vedens multning, den lilla växten utbreder sina rötter, — den enda 

 bland våra vanligare Orchidéer, som sålunda kan påminna om de tropi- 



