320 



2. Klubbsporren 



(Gymnadenia albida Ricli. — Satyriiim albiduni L.) 



är omkring 5 — 8 tura hög med i — | tuin breda uedre blad och smalt 

 (3 — 4 liuier bredt) ax af helt små, gulhvita eller hvitgröiia, nästan en- 

 sidiga blomraor. Blomkalkens alla yttre blad äro slutna och bilda en 

 rundad hjehn. Läppen är delad i temligen smala flikar, den medlersta 

 något längre (och bredare). Sporren omkring dubbelt kortare än läp- 

 pen, nästan rak, klubblik. Blomskärmaine äro lika långa som frukt- 

 ämnet. De nedre bladen äro smalt-omvändt-äggrunda eller aflånga, 

 trubbiga, de andra nästan lansettlika. Stamknölarne äro delade ända 

 till basen i starka trådar, så att växten tyckes ha knippad rot. 



Växer på torra ängar och betesmarker i Skåne, Blekinge, Halland 

 och isynnerhet vestra Småland, här och der eller ymnig; på och vid 

 Västergötlands berg; på ett ställe i Dalsland; på Herjedalens och Jämt- 

 lands fjellar, pä Tjidtjak i Pite-Lappmark och vid Qvickjock i Lule-. 

 — Blommar i Juli. — På fjellen bli blommorna något större, glesare, 

 särdeles välluktande, med spetsigare och hvitare kalkblad och gulaktig 

 läpp. — Utbr. Europas norra ocli medlersta delar samt Ungern etc, 

 norra och medlersta Italien, Brittanien; Island, vestra Siberien, Grönland. 



Leche (1744) omtalar först denna art som svensk (skånsk) och 

 Linné kände den endast genom honom då han utgaf Flora Suecica ed. 

 I ("Habitat in Scania ad Lillö. J. Leche"). Första gången han sjelf 

 såg växten, var på äiigarne vid Tunbyholm (i Skåne-Resan, sid. 153, be- 

 skrifver han den under namnet Satyrium scanense). I Florans andra 

 upplaga ha till dessa båda växställen kommit ett i Halland och ett 

 vid Alingsås. Men att Klubbsporren också tillhörer den höga norden 

 upptäckte Wahlenberg, hvilken fann den både på Lule-Lappmarks fjellar 

 och "in maritimis Finnraarkiae"; i sin Flora Lapponica belyser han 

 isynnerhet den högnordiska växten särat dess olikheter med den sydli- 

 gare (s. o.). 



Klubbsporrens blommor lukta nästan som Nattyxnets, men behag- 

 ligare, mera likt vanilj. — Såväl hos detta slägte som hos de båda 

 nästa, ligger honingsvätskan i sporrens rum, och poUenmass-hållarne 

 bibehålla sin vidklibbande egenskap temligen länge (ända till 24 timmar). 



14. Coeloslossiiiii Htn. 



Blomkalkens inre blad mycket smalare än de yttre, hvilka med 

 de bakre inre bladen bilda en hjelm; läppen nästan jemnbred, 3-tandad, 

 med mycket kort och punglik sporre. Knapprummen spärrade af det 

 näbblösa märket; poUenmassornas hållare bara (utan pung). 



