321 

 1. Grönkullan 



(Coeloglossum viride Htn. — Satyrium viride L.). 



En merendels 5 — 8 tum hög ört med mest tudelade stamknölar, 

 två- eller trebladig stjelk och gulgröna eller något brunaktiga, lång- 

 skärmade blommor i vanligen magert ax. Blomkalkens sidoblad äro 

 temligen spetsiga. Läppen är omkring linielång, dess raedlersta tand 

 vanligen kort och liten. Bladen (de nedre) äro | — | tura breda och 

 omvexla mellan lansettlika och smalt omvändt-äggrunda. 



Växer mest på skogsängar och betesmarker, eller vid skogiga 

 berg, icke allmän eller temligen sällsynt; saknas alldeles på Gotland, 

 men ar deremot ymnigare på sina ställen i fjellen (samt i Norrland 

 och Roslagen). — Blommar i Juni, Juli. — I fjelltrakter bli blom- 

 morna gerna mera brunaktiga och något större (Whlnb.). — Utbr. ge- 

 nom Europa undant. Portugal, Italiens öar, Grekland, Turkiet; på Is- 

 land, i Caucasien, Siberien. 



Ehuru denna växt, såväl för sitt utseende i allmänhet som sär- 

 skildt genom sina gröna blommor, är mindre märkbar, har den likväl 

 icke undgått botanisternas uppmärksamhet. Redan O. Rudbeck d. ä. 

 hade anmärkt Grönkullan och odlade den i Upsala Trädgård (1685), 

 och den är väl tecknad i Campi Elysei. Rörande dess slag te ha 

 meningarne varit delade. Utan tvifvel är växten närmast beslägtad med 

 den näst föregående (Klubbsporren), och enligt somliga (t. ex. Svv^artz, 

 som i Svensk Botanik tecknat båda) höra dessa växter t. o. m. till 

 samma slägte (Habenaria Br.). 



Också hos Grönkullan äro blommans delar tydligen inrättade med 

 hänsyn till det insekternas biträde som befruktningen påkallar. Märket 

 är litet och intager blommans midt, under det pollenmassorna ligga 

 högt öfver det och deras hållare ända vid blommans sida, så att in- 

 sekterna icke skulle komma i beröring med de sistnämnda om icke strax 

 under dem vore, under hvardera, en liten grop, hvari honingsdroppar 

 bildas. När de uppsuga dessa, kunna de knappt undgå att taga pollen- 

 massan med sig och beröra märket då de sedan besöka sporren hos 

 samma eller andra blommor. 



15. Platantliera Rich. 



Blomkalkens raedlersta yttre blad jemte de båda bakre inre bil- 

 dande en hjelm; läppen smal och hel, med mycket lång, smal sporre. 

 Knapprummen spärrade af det breda, näbblösa märket; pollenraassornas 

 hållare bara (utan pung). 



Nyman. Sv. Fanerog. II. •*! 



