324 



med starkare rnedelnerv, elliptiska eller äggrundt-elliptiska. De två inre 

 (bakre) kalkbladen äro mindre än de andra och mycket smalare, nästan 

 trådlika (rännlika på undre sidan), mörkbruna och sammetsludna. Läp- 

 pen är bredt aflång, omkring dubbelt längre än de andra kalkbladen, 

 något kullrig, mörkbrun eller svartröd, mycket kort-, nästan vårtigt-, 

 sammetsluden, med en glatt, blekviolett ruta raidtpä samt en mörkare 

 fläck och två glänsande knölar vid basen; under är den alldeles glatt. 

 Knappen är grönaktig med rödaktiga rum. Bladen äro. aflånga eller 

 nästan lansettlika eller de nedersta ("rotbladen") lansettlikt-omvändt-ägg- 

 runda, stundom nära | tum breda. Stamknölarne äro runda. — Väx- 

 ten svartnar lätt då den torkas. 



Växer på fuktiga ängar, mest på Gotland och Oland, annars säll- 

 synt i Skåne, Småland (mycket sälls.), Öster- och Vestergötland, Nerike 

 (Asker socken), Upland, Gestrikland (Kubbo), Jemtland. — Blommar i 

 Juni, Juli. — Har mycket sällan hvit blomläpp (Htn). — Utbr. raed- 

 lersta och norra Europa, England, Italien, Ungern, Siebenbiirgen, Achaia. 



1 de tropiska länderna växa många Orchidéer, hvilkas blommor 

 m. e. ra. likna en del insekter. Inom Europa och andra tempererade 

 länder är det isynnerhet Ophrys-slägtet, som i detta hänseende till- 

 drager sig vår uppmärksamhet och beundran; dess arter ha blommor, 

 som på olika sätt likna bin, humlor, getingar, flugor m. fl. Södra 

 Europa är rikt på sådana Ophrys-arter (pä Sicilien t. ex. växa minst 

 13), men deras antal minskas mot norden, tills hos oss blott en enda 

 återstår, Flugblomstret eller Flugblomman. Både denna t. ex. på 

 Gotland allmänt bekanta benämning och artnamnet (myodes) häntyda på 

 likheten mellan växtens grön-, brun-, svart- och blåaktiga blommor och 

 somliga flugor. Såsom vi sett, äro de tre yttre kalkbladen grönaktiga, 

 men de två inre bruna, små och smala (motsvarande fötterna), under 

 det läppen, som svarar mot flugans kropp, är mörk och luden och har 

 vid basen två glänsande knölar (ögonen). Linné anmärkte växten först 

 på Öland, på ett ängsgärde vid Färjestaden (2 Juni 1741), med "de 

 aldra sällsammaste växter, som förut i Sverige varit ohörda" (Ölands- 

 Resan, der han också beskrifver växten, sid. 45). Dess blommor, sä- 

 ger han, "äro så lika flugor, att en okunnig, som får henne se, skulle 

 tro att 2 eller 3 flugor sute på stjelken". "Blommorna äro så lika de 

 blå spyfiugor at ej mer tycks fattas, än att de allenast kunna surra. 

 Man behöfver ei mer resa till Fontaineblau att åskoda denna, som när- 

 mare väg är til Öland" (L. i V. A. H. 1741). Och i Flora Suecica 

 kallar han P^lugblomstret ett naturens skönaste skådespel ("pulcherrimum 

 naturse spectaculum"). 



