330 



LXXXV. HYDROGHARIDEJE. 



t. Mytlrocliaris L. 



Ståndare 9 jemte 3 knapplösa (pistillidier?). Märken utspärradt- 

 tudelade; 6 biståndare (staminodier), tre trådlika och tre köttigt-fjällika. 

 Frukten nästan klotrund och bärlik, inuti segt-sleraraig (mognar knappt 

 hos oss). 



1. Dybladet 



(Hydrocharis Morsus ranae L.). 



En mångårig (?) vattenväxt med lång och smal, åtminstone under 

 sommaren flytande stjelk, från hvars leder utgå trådlika rottågor samt 

 långt och smalt skaftade, rundade, på vattnet flytande blad; icke sällan 

 utveckla de också grenskott med en knopp på spetsen, hvilken öfver- 

 vintrar och nästa år bildar ett nytt stånd. Bladen äro omkring turas- 

 breda, vid basen hjertlika, något liknande små Neckblad, bågnerviga med 

 tvärnerver, helbräddade, något brunaktigt gröna. Ståndarblommorna 

 sitta mest 2 eller 3 på samma skaft, som slutar med ett hinnaktigt 

 hölster, men spirblommorna äro enstaka på långa skaft, som ha hölster- 

 blad vid basen. Blomkronan är omkring i — | tum bred, med hvita, 

 mycket tunna och flyktiga, skrynkliga blad. 



Växer i insjöar, träsk och andra mera stillastående vatten, helst 

 med dybotten, i södra och raedlersta Sverige, till upp i Helsingland, 

 Vestmanland och Vermland. — Blommar bäst i Juli (i medlersta Sve- 

 rige mera sällan än i södra). — Utbr. genom Europa, men i de södra 

 delarne sällsynt eller icke alls. 



Dybladet är en, liksom dess närmaste slägting Dyborren, gan- 

 ska utmärkt och egendomligt bildad växt. Det är också en bland de 

 få vattenväxter, hos hvilka nästan hela ståndet uppbäras eller liksom hän- 

 ger i vattnet medelst de på dess yta utbredda bladen. Hos Neck- 

 rosorna t. ex., med hvilkas blad dennas ha någon likhet, ligger rot- 

 stocken alltid rotad i botten. Pör sina vid basen liksom urbitna blad 

 heter växten hos några gamle botanister (DoDONaeus, 1583) Ranae Mor- 

 sus, Grodbett, hvadan artnamnet. Grodblad är också en benämning 

 på växten, och hvilkeu häntyder både på dess gamla namn och dess 

 hemvist, som icke sällan är sådana vatten der grodor gerna uppehålla 

 sig, liksom de många insekter och maskar, åt hvilka denna växt lemnar 

 skydd eller tillhåll och hvilka tjena de förra till näring. 



Hos oss ökas denna växt troligen endast genom knoppar. Förf, 

 har icke funnit omtaladt huruvida dess frön mogna ens i sydligaste 



