334 



hvarifrån den sedan på ett eller annat sätt skulle spridt sig ut till 

 Kungsängen och andra ställen. Huruvida denna sägen har någon grund, 

 är svårt att bestämma; somliga tro motsatsen. Likväl säger Linné 

 (Fl. Suec.) att växten flyktat från trädgårdarna, bosatt sig (på Kungs- 

 ängen) och sedan ökats. 



En del gamle botanister (DoDONaeus, Rbnealm) kallade Kronliljan, 

 med hänsyn till de rutlikt tecknade kalkbladen, Meleagris (se. Herba), 

 hvilken benämning Linné bibehöll såsom artnamn. Samma härledning 

 ha namnen Damspels- eller Brädspelsblora ma, under hvilka växten 

 också är bekant. 



9. E.iliuiu L. 



Kalkbladen med en honiugsfåra nedtill. Ständarknapparne ryggfästade. Märke 

 knöligt-trekantigt. — Löken fjällig. 



Lilium bulbiferum L., eller den såsom blorasterväxt odlade Brandgula Lil- 

 jan, förekommer förvildad på åtskilliga ställen i södra och medlersta Sverige, på andra 

 kanske verkligt vild, såsom på Kinnekulle och Billingen (L. bulbiferum gothicum Lindgr. 

 Bot. Not. IlT, 128). Linné anmärkte växten på Aspön i Södermanland och upptog 

 den bland Svenska Florans Novitier (i bihauget till Fauna Suec ), sägande att den 

 växte "in coUe s. querceto copiosissime". 



Lilium Martagon L., i trädgårdar bekant under namnet Krollilja, träffas 

 förvildad i eller nära sådana, i parker o. d., i södra och medlersta Sverige. 



3. Tulipa L. • 



Blomkalken klocklik, utan honingsgömmen. Ständarknapparne basfåstade, uppräta. 

 Märke atiftlöst. Fröen platta, talrika. — Löken omsluten med endast 1 — .H hinnor. 



Vilda Tulpanen (Tulipa silvestris L.) Förv. här och der i parker, pä gräs- 

 planer o. a. i eller nära trädgårdar och bebodda ställen (i södra och medlersta Sverige). 

 Upptages, ehuru då nyligen utkommen ur trädgårdar, i L. Fl. Suec. (med anm. till ar- 

 tens karakteristik) bland svenska växter, emedan man lika litet kan neka denna "svensk 

 medborgarrätt" som Berberis, Grossularia o. a., hvilka ursprungligen äro endast in- 

 komlingar. 



4. Ciagea Salisb 

 Blomkalken vidt-klocklik, under blomningen stjernlikt utbredd upp- 

 till, varaktig. Ståndarknapparne basfåstade, uppräta. Märke helt, tvärt. 

 Fröen hängande, icke talrika, ellipsoidiska eller snedt- runda, med bruu- 

 eller gulaktigt skal. — Små gulblommiga, tätlökiga vårväxter (o: Vår- 

 lökar) med 1 — 3-bladig lök, bladlös och svag, kantig stängel och blad- 

 artadt, 1— 2-bladigt hölster vid den 2 — 10-blomraiga, glesa flocken; 

 bladen smala, nästan jemnbreda, kalkbladen va. e. m. grönaktiga på 

 utsidan. 



