335 

 1. Vanliga Vårlöken 



(Gagea lutea Ker. — Ornithogalum luteum L.) 



har enbladig, nästan äggskapad och bönstor lök, hvars kärna är om- 

 sluten med ett mjukt skal (o: bladets breda och skäliga bas) och der- 

 utom med en eller annan lös hinna; vid lökens bas, men utom hin- 

 norna, sitta stundom mindre (unga) lökar. Bladet är merendels blå- 

 grönt, omkring 5 tum långt och 2 — 3 linier bredt, nästan köttigt, 

 nedtill rännlikt, under lågt köladt; den nedre ändan blir smånigom 

 smalare, under det den andra är nästan huflikt hopknipt i spetsen. 

 Stängeln är omkring 5 tum hög, något kortare än bladet. Flocken är 

 omkring 5- (2 — 8-)bloramig, med tvåbladigt hölster, hvars blad äro 

 smalt-lansettlika, spetsade, i kanten glest spindelhåriga; det nedre är 

 störst. Kalkbladen äro jemnbredt-lansettlika, trubbiga. Fröen vanligen 

 3 eller 4 i hvart rum. 



Växer i lundar, skogar och parker, på buskiga eller steniga ängs- 

 backar och gräsiga sluttningar, i trädgårdar och på annan odlad mark, 

 i södra och medlersta Sverige, allmän till Upsala, nordligare sällsynt. 

 — Blommar i April eller Maj (i medlersta Sverige mest i Maj); mog- 

 nar i börj. eller medl. Juni. — Utbr. nästan hela Europa ehuru mindre 

 i det södra; Caucasien, Siberien, Karatschatka. 



En bland de tidigaste bland våra vanligare vårväxter (o: Vårfru- 

 dagslök), åtminstone på mera öppna ställen mogen och t. o. m. bort- 

 torkad redan innan eller omkring raidsommar. Liksom samslägtingarne 

 utmärker den sig mera genom täckhet än genom några särdeles eller 

 omedelbart nyttiga egenskaper. Löken, som stundom kallas Jordnöt, 

 är ganska stärkelserik, så att den, kokad eller urlakad, torkad och må- 

 len, kan användas såsom nödbrödsärane. Den är "vår bästa jordnöt" 

 och svinet äter den gerna; smaken är söt- eller beskaktigt slemmig. 

 För bien äro de tidiga blommorna välkomna. 



* Gagea stenopetala Rchb. Löken alstrar två andra, .skaftade, äggrundt- 

 klubblika, bara och gulaktiga lökar (iökkuoppar), den ena större och vågrät, den andra 

 mindre och lodrät. Flocken är vanligen 2 — 4-blommig. Kalkbladen äro nästan jemn- 

 breda, spetsade men trubbiga, nära 3/4 tum långa, något längre än hos den Vanliga 

 Vårlöken, hvilken denna art liknar utom till löken. — Väser på åkrar och annan odlad 

 mark, på gärden, i Skåne här och der (särdeles i vestra delen), samt på ett eller annat 

 ställe i Blekinge, Småland, Östergötland och vid Stockholm. Blommar i April eller 

 Maj, men något sednare än föregående art. — Fries nämner först arten som svensk (i 

 Fl. Hall. med diagnos). — På gräsrikare mark bildar denna art stundom en varietet 

 med äggskapade, blekvioletta och nästan oskaftade lökknoppar samt något kortare och 

 bredare kalkblad (o- G. pratensis K). 



