338 



(sällsyntare) i Östergötlands, Södermanlands och Roslagens kusttrakter. 

 — Blommar i Maj, Juni. — Utbr. Europa undant. det allra nord- 

 ligaste och Portugal, nästan hela Spanien, södra Frankrike, Corsica, 

 Sardinien, Grekland och Turkiet; i Caucasien, Siberien, på Kamtscbatka. 



Ramslöken är den vackraste bland våra Lökarter. Den uppträder 

 gerna i talrika stånd och bildar behagligt gröna grupper med mjölkhvita 

 blommor. Växer helst i genom multnade blad bildad jord. Vaucher 

 berättar om dess utveckling. Fröet, som grott, bildar första året en 

 liten lök, hvilken andra året ur sin midt alstrar en ny, hvars anlag 

 länge varit synligt. Under tredje året utvecklar denna sistnämnde lök 

 ur sin midt två eller flera lökar, somliga med ett (eller stundom två) 

 blad, andra blombärande och inneslutande en sidostängel, ett omslutande 

 och ett lökbärande blad o. p. s. allt framgent. 



Ehuru växten både luktar och smakar starkt hvitlök, äta korna 

 den likväl, hvarigenom mjölk och smör erhålla obehaglig både smak 

 och lukt. Mullvadar och råttor skola sky lukten. Löken kan vårtiden 

 nyttjas som hvitlök och bladen lära då kunna användas i soppor samt 

 på kött och fisk. Hela växten lärer i Vadstena vara (eller varit) känd 

 under benämningen St. Britas Lök. Som den ökar och utbreder sig 

 mycket, kan den smånigom uttränga andra växter; påståendet att den 

 rensar humlegårdar, saknar således icke all grund. "Sedan man märkt 

 att den icke tål något annat gräs bredvid sig, ha somliga bönder (på 

 Gotland) planterat den bland humle då han fördrifver nässlor o. a. 

 ogräs" (L. i V. A. H. 1741). 



Ramslöken upptäcktes, såsom svensk växt, af LiNNÉ på Gotland 

 vid Lummelunds- kyrka (beskr. Gotl.-Resan, sid. 170), af Leche i Skåne 

 (ön Lybeck vid Krageholm) och O. Celsius i Roslagen. Bjerkander 

 uppräknar den (1776) bland Kinuekulles växter. Redan somliga gamle 

 botanister (Camerarius) benämnde växten Allium ursinum. 



b. Kalkbladen klocklikt slutna, varaktiga. Ståndarne vexelvis 

 treuddiga i spetsen. Fröen kantiga. 



2. Skogslöken 



(Allium Scorodupraijum L.) 

 blir icke sällan alnshög, stundom ända till 1\ aln, och har rundad, 

 nötstor lök med talrika smålökar vid basen, trind, nedtill bladig och 

 penntjock stängel, samt alldeles jemnbreda, platta, långa, vanligen 2 — 3 

 linier breda blad med tvåeggade slidor. Flocken är glest-fåblommig 

 men har talrika, rundade, mörkröda lökknoppar, tätt gyttrade på stän- 

 gelns spets; hölstret 1 — 2-bladigt, med spetsade blad. Blommorna äro 



