339 



violettrÖfla, på tumslånga eller längre skaft; kalkbladen knottriga på 

 köleD, icke kortare än ståndarne. 



Växer i lundar och steniga eller grusiga busksnår, på buskiga 

 ängar och ängsbackar, i södra och raedlersta Sverige till Upland (och 

 ini Vestmanland), på Gotland allmän, på Oland, i Blekinge och Skåne 

 här och der, annars sällsynt och nästan endast i kusttrakterna. — 

 Bioramar i Juni, Juli eller senare. — På några ställen i Skåne (sand- 

 raarker), på Oland och Gotland, växer, sällsynt, en mindre och spens- 

 ligare varietet med dubbelt smalare bind och nästan trinda bladslidor 

 (o: A. arenarium Sm.). — Utbr. norra och medlersta Europa samt 

 Brittauien, Ungern, Siebenbiirgen, södra Ryssland. 



Skogslöken, som på Gotland kallas Keipe (Kaipe) och i Bohus- 

 län Kep (tydligen Cepa), är i vildt tillstånd teraligen skarp (dock 

 mindre än Angslöken), men blir då den odlas i bättre jord mildare 

 och användbar som köksväxt (o: Råckenboll). Linné anmärkte Skogs- 

 löken "allestäds på Oland och Gotland, i ängarne besynnerligen" (V. 

 A. H. 1741). Och i Olands-resan, der växten i korthet beskriives, sä- 

 ger han: "denne löken har jag alldrig sedt tilförne i Sverige, ej eller 

 någon annan bothanicus. Han växer alldeles, då han är ung, som en 

 Purio, men då han blifver gamal är aldeles en sort af Råckenbåll", 

 Han berättar också att Olänningarue, hvilka kalla den Gräslök, strax 

 vårtiden koka den med andra grönsaker i kål och att Gotlänningarne, 

 isynnerhet Roma-boerna (Romani), få erfara dess smak både på mjölk 

 och smör; vid Roma växte den "så ymnogt i ängarna, att man ej bör 

 undra, det så väl mjölken som sjelfva smöret här smakar om vårtiden 

 af lök". Leche och Rosén funno växten i Skåne och Kalm såg den 

 i Bohuslän. — Artnamnet är ett gammalt ord, sammansatt af 6'AOQO- 

 dov, Purjolök och itgaöov, Lök i allmänhet, häntydande på bladens 

 likhet med Purjolökens och luktens med vanlig Löks. 



3. Sandlöken 



(Alliurn arenarium L.) 



är vanligast 10 — 15 tum hög, men omväxlar både större och mindre, 

 och har trind och spändrak, nedtill bladig stängel, knappt tjockare än 

 en dufpenna, och halftrinda, smala, nästan stränglika blad, hvilka mer- 

 endels äro vissnade då växten börjar blomma; bladen äro på större 

 stånd kantiga, deras slidor strimmiga. Löken är rundad eller något 

 långrund, temligen blek, omsluten med torra, i trådar slutligen upplösta 

 slidor, och har sraålökar vid basen. Flocken är liten och icke rik men 

 har mycket tätt gyttrade, aflångt-äggskapade, uddiga (stundom trådlikt-), 

 gulgröna och något rödaktiga, stundom alldeles gröna, lökknoppar; 



