3^1 



4. Ängslöken 



(Allium oleraceum L.) 



blir stundom nära alnshög och temligen slankig men är vanligen lägre. 

 Löken är rundad, köttigt-skalig. Stängeln trind, nedtill bladig. Bla- 

 den äro smala (vanligen nästan som en hönspenna), merendels half- 

 trinda och endast upptill plattare (nästan pipiga), på undersidan ribbigt- 

 nerviga. Flocken är fåblommig, gles och har lökknoppar; hölstret två- 

 bladigt med långt spetsade blad, det ena mycket längre. Blommorna 

 äro brunaktigt-blekröda, hvit- eller grågröna; deras skaft mest långa 

 och slaka. Kalkbladen äro trubbiga, strimmiga, icke kortare än stån- 

 darue. 



Växer på ängar, betesmarker och gärden, på skogs- och ängs- 

 backar, på berg och grusmark, i södra och medlersta Sverige, allmän 

 eller temligen allmän och anmärkt ända upp i Jemtland. — Blommar 

 i Juli, Aug. — Omvexlar med något bredare, nästan platta blad (A. 

 carinatum Sm.), stundom storväxt med bredare, rännlika blad. — Utbr. 

 Europa men i det södra sällsynt och nästan endast i Italien; Siberien. 



Angslöken, stundom också kallad Hundlök, är vår allmännaste 

 vilda Lökart och isynnerhet i slätt- och kusttrakter ymnig. På betes- 

 marker blir den ett ledsamt ogräs, emedan då korna äta den, får deras 

 mjölk en stark löksmak, hvilken sedan meddelar sig åt smöret. Men 

 på ängar, som icke betas, gör växten ingen skada emedan den torr 

 blir nästan smaklös. Sjelfva löken har hos denna art obetydlig lukt. 

 I somliga landsorter samlar man de späda, först uppväxta bladen att 

 lägga i grönkål. 



Linnj: har i Flora Suecica, mot sin vana, utförligt beskrifvit denna 

 art, men då han icke kände eller åtminstone icke omtalar att den va- 

 rierar med plattare blad, sökte utländska botanister länge hans Allium 

 carinatum i denna Angslökens varietet. 



* Allium carinatum L. liknar Angslöken, men har platta, bredare blad och 

 rundadt trubbiga eller något intryckta kalkblad, hvilka äro nära dubbelt kortare än 

 ståndarne. — Växer i Skåne, i småskog eller bland buskar, sällsynt. — Blommar i Juli. 

 — Först anmärkt af E. KosÉn vid V, Wram (Obs. Scan. 1749), som är enda väx- 

 stället i L. Fl. Suec. — Fr. Nov. (med beskr.). 



5. Berglöken 



(Allium inontanum Schm.) 

 har 5 — 10 tum hög, endast nederst bladig, åtminstone upptill mycket 

 kantig, stängel och jemnbreda, smala men platta, omkring 5-nerviga 

 blad, hvilka äro kortare än stängeln. Löken eller lökarne äro temligen 

 smala och utdragna, slidadt-skaliga, och utgå från en slags af gamla 

 lökstammar bildad, nästan vågrät rotstock. Flocken är rik, tät och 



