346 



Stensele. — Blommar i Juni, Juli. — Utbr. norra och medlersta Eu- 

 ropa, Skottland, Spanien, norra och medlersta Italien, Ungern, Sieben- 

 biirgen, Servien, Bosnien, Krim; Caucasien, vestra och södra Siberien. 

 Kranskonvaljen namnes redan bland de växter, hvilka Fuirén an- 

 märkte i Skåne, der sedan Leche och Linné funno densamma. Den 

 sednare upptäckte också, under sin lappska resa, växtens nordligaste 

 hemvist (Nordlanden), men såsom svensk växt kände han Kranskonvaljen 

 icke nordligare än på Vestgöta-bergen. 



2. KuDgskonvaljen 



(Convallaria multiflo^-a L.) 

 har trind, vanligen nära alnshög, yngre båglutande stjelk med skiftevisa 

 blad. Bladen äro äggrundt-ovala och omfatta stjälken. Blomskaften 

 äro merendels 3 — 5-bloramiga, men bli stundom 1-blommiga. Blom- 

 kalken är nästan rörlik. Ståndarsträngarne äro håriga. Bären svartblå. 



— Rotstocken är hvit, fjällig och med stora, talrika, högkantiga ärr 

 (sigiller, K. Salomos Sigill, "optime sigilla Salomonis"). 



Växer i skogar och lundar i södra och medlersta Sverige, men 

 mindre allmän isynnerhet i det sednare. — Blommar i Maj eller Juni, 



— Stundom utväxer blomskaftet (det gemensamma) till en liten skär- 

 mad gren (missbildn.). — Utbr. nästan hela Europa; Caucasien, Sibe- 

 rien, ISI. Amerika. 



Kungskonvaljen liknar visserligen mycket den vanliga Kautkonval- 

 jen (nästa art), men skiljes genast genom sin trinda stjelk. Således 

 kunde Linné med skäl upptaga dessa båda arter bland de exempel, 

 hvarmed han i sin Philosophia Botanica visar hvilka goda kännetecken 

 stjelk en ibland lemnar till åtskiljande af annars svårt skiljbara växt- 

 arter. I Flora Suecica ed. I upptog han dem såsom endast varieteter 

 af en och samma art: Convallaria foliis alternis. Till egenskaper likna 

 båda hvarandra alldeles (se nästa art), och Sigilli Salomonis Radix sam- 

 lades troligen utan åtskillnad af båda arterna. 



3. Eantkonvaljen 



(Convallaria Polygonatum L.) 



är lägre än de båda föregående arterna (10 — 15 tum), men stadigare 

 och storblommigare, gråaktigt grön. Stjelken är upptill kantig med två 

 kanter hvassare (tväeggad), vriden; nedom bladen har den en (eller an- 

 nan) smal, hvitröd, nervig hinna. Bladen äro ovalt-äggrunda, glans- 

 lösa, genomskinligt-nerviga, under gråaktiga; de omfatta stjelken och 

 bli "genom dess vridning riktade ät blott en sida. Blomskaften äro 

 riktade åt den andra sidan, vanligen 1-blommiga, stundom 2- (eller 3-) 



