351 



platta och m. e. m. vridna, inuti svampit^a. Stängeln är trind och smal- 

 nar helt smånigom uppåt, tills den upptill blir nästan sä smal som en 

 vanlig penna; inuti är den svampig. Flocken är vanligen 20 — 30-blora- 

 mig; den har ett litet trebladigt, hinnartadt svepe, som strax i början 

 omsluter bloraknopparne liksom ett hölster, och inom detta många 

 mindre, mest smala och upptill söndersargade skärmar. Kalkbladen äro 

 krökta uppåt och skäliga, de yttre spetsiga, under längs uiidten brun- 

 gröna, de inre trubbiga, blekrödt strimraiga och större än de yttre. 

 Ståndarne sitta 3 mot de inre kalkbladen och 6, parvis, mot de yttre. 

 Märkena (de väl utbildade) äro rännlika och utkrökta, med bredare, 

 urnupen spets. Fruktämnena mörkt rödblå, men då märkena icke ut- 

 bildas bli de vanligen rosenröda (och sterila). Fröhusen äro äggrundt- 

 aflånga och snedt-spetsade. 



Växer i eller invid insjöar och dammar, i åar, bäckar o. d., all- 

 män eller temligen allmän i södra och raedlersta Sverige utom i de 

 vestligaste landskaperna, på Oland och i Blekinge, der den, liksom i 

 norra Sverige, är sällsynt eller saknas. — Blommar bäst i Juli, Aug.; 

 mognar i Sept. — Utbr. genom Europa undant. Grekland, Sicilien (och 

 Spanien?); i Caucasien, Siberien. 



Blomvassen är en bland våra icke talrika praktväxter, prydande, 

 jemte Pilörten, Kasdunet och Svärdliljan, sötvattens-stränder, åbräddar 

 o. d. invid dungar af Kolvass och Fräken, under det längre ut Neck- 

 blad och -rosor ligga på vattnet eller upptitta ur detsamma. För nå- 

 gon större användbarhet är den icke känd. Bladen lära kunna flätas 

 till mattor o. d. Rotstocken skall vara ett bland de bästa nödbröds- 

 ämnen. I systematiskt hänseende är Blomvassen utmärkt bl. a. der- 

 utinnan att den är den enda svenska växt som tillhör nionde klassen 

 i Linnés system (Enneandria). 



9. .%lisnia L. 



Blommorna tvåkönade. Kalkbladen utbredda, de 3 yttre bildande 

 ett varaktigt foder, de 3 inre ovaraktiga, mycket tunna. Ståndare 6. 

 Frukten bestående af många enfröiga, fria, nötartade karpeller på lågt 

 (disklikt) fäste. — Mångåriga, stänglade örter med långt skaftade, hvita 

 eller rödletta blommor. 



1. Vanliga Svaltingen 



(Alisma Plantago L.) 

 blir vanligen 15 — 20 tum, men icke sällan än större än mindre, och 

 har upprat, nederst något löklikt utsvälld stängel, som vanligen är 

 mycket längre än de starkt 5( — 7)-nerviga och tydligt nätådriga, mer- 



