355 



som vid Mälaren och på Upsala Kungsäng. — Blommar bäst i Juli. 

 Mognar i Aug., Sept. — Utbr. norra och medlersta Europa, Brittanien, 

 Portugal, norra Spanien, norra Italien, Ungern etc, södra Kyssland; 

 Siberien, N. Amerika, Island. 



Sältingarterna uppträda gerna talrikt, och Hafssältingen bildar 

 mörkgröna massor eller sällskapar med Strandkrypan (Glaux) och andra 

 strandväxter. Hela örten smakar salt (o: Saltgräs) och lemnar ett 

 utmärkt saftigt, godt och närande bete, som särdeles skall bidraga till 

 godheten af mjölk, smör och kött efter de djur som förtärt densamma, 

 och man antager att hafsbetets företräden till betydlig del bero deraf 

 (Wahlb.). 



3. Kärrsältingen 



(Triglochin palustre L.) 



är spensligare än Hafssältingen ehuru icke sällan nästan lika hög, med 

 smalare, svagt rännlade blad och trådsmal stängel. Blommorna äro 

 grönare, oansenligare. Märkena 3. Frukterna på uppräla och till stän- 

 geln närmade skaft, jemnbredt-klubblika, nära dubbelt längre än före- 

 gående arts; deras karpeller 3, smalnande nedåt till en syllik spets och 

 med denna slutligen uppspärrade såsom lika många uddar, hvadan slägt- 

 namnet (Triglochin ---- Treudd). 



Växer i kärr, på kärriga betesmarker och sauka ängar, "isynner- 

 het på vintervägar som der tagits", allm. — Blommar i Juni, Juli 

 (och Aug.). — Utbr. genom Europa (undant. Portugal, Italiens öar, 

 Grekland, Turkiet); i Algerien, Caucasien, Siberien, på Karatschatka, i 

 N. Amerika och pä Island (der den lärer växa yppigt kring de varma 

 källorna). 



Också denna Sälting anses vara bland de bästa foder för horn- 

 boskap emedan densamma äter örten särdeles begärligt, och man tror 

 att det egentligen är Sältingarna, som på beten göra kreaturen feta 

 och deras kött smakligare (o: Boum delicatissimurn pabulum et condi- 

 mentum: L.). Man har derföre föreslagit att så Kärrsälting på vatten- 

 sjuka ängar och mossar, helst der andra betesväxter ej trifvas. — Linné, 

 som på Öland hörde en ört, kallad Sälting, berömmas såsom betesväxt, 

 upplyste (V. A. H 1742) att densamma var Triglochin. Och, säger 

 han, "ingen af botanicis har vetat lära mig det Triglochin är af salt 

 smak, ty tänker jag här det lära dem. Sältingen är af tu slag eller 

 tvenne species, som begge ega enahanda sälta, smak och samma egen- 

 skap: 1. Triglochin etc. Fl. lapp. 134 (Ölandis Sälting), 2. Triglochin 

 etc. Fl. lapp. 135 (Helsingis Saltgräs)". Sedan beskrifver han båda ar- 

 terna, anförer deras olikheter och nämner att båda växa blandade på 



