356 



Kungsängen, "helst der vägarne varit ora vintern och slädarne uppslitit 

 ängen". Slutligen omtalar han deras, särdeles T. maritimi, vigt för 

 boskapsskötseln och lemnar teckning å båda. ("Beskrifning på Sältings- 

 gräset, ingifven af C. Linnpeus", a. st.) 



Sältingarna utslå sina nedersta blommor först, och blomningen 

 räcker länge. Det märkligaste och egendomligaste i blomman är stån- 

 darne, hvilka äro oliktidiga, så att de tre som sitta inom de yttre 

 kalkbladen först öppna sig och affalla med dessa, under det de tre 

 andra qvarsitta ända tills frukten börjar mogna. 



5. Sclieuchzeria L. 



Blommorna tvåkönade. Kalken 6-delad (3-delad och 3-bladig), 

 grönaktig. Ståndare 6; knapparne hängande på mycket smala strängar. 

 Märkena vårtiga, vidväxta utåt. Frukten bestående af 3 utspärrade, 

 1 — 2 fröiga, i inre kanten uppbristande fröhus. 



1. Kallgräset 



(Scheuchzeria palustris L.). 



En mångårig, 5 — 8 tums ört med krypande, slidad rotstock, bla- 

 dig, ledad stjelk och omkring 5, temligen små, gröngula blommor i 

 gles, stundom grenig, nedtill bladartadt skärmad klase. Bladen äro 

 syllikt-jeranbreda, slidade, halftrinda och snedt-trekantigt-saramantryckta, 

 på insidan något rännlika och i spetsen enporiga. Blomskärmarne nä- 

 stan larfsettlika, stora. Kalkbladen äro lansettlika, de inre smalare. 

 Ståndarknapparne stora. Fröhusen snedt-äggrunda med mycket kort 

 och trubbig spets, temligen uppblåsta, något lika större linser, med 

 mest ensamt, stort frö. 



Växer i mycket sänka, lösa skogskärr och mossar, helst bland 

 Hvitmossa (Sphagnum). — Blommar i Juni. — Utbr. norra och med- 

 lersta Europa, England, Pyrenéerna, Alperna, Ungern etc; Siberien, N. 

 Amerika. 



Med sin bleka grönska och sina grönaktiga blommor märkes Kall- 

 gräset eller Scheuchzers-örten just icke så lätt bland Hvitmossa 

 (Sphagnum), Starr o. d. der den växer. Dess krypande rotstock bi- 

 drager att binda marken i de lösa (gung-) kärr, som utgöra dess hem- 

 vist; annars är växten icke känd för någon nytta. — Under sin lapp- 

 ska resa granskade Linné också denna, dittills mindre undersökta växt, 

 hvilken han uppkallade efter de båda schweizarne, bröderna Scheuchzer 

 (den ena var en berömd Gräskännare). Han beskref Scheuchzers-örten 

 i sin Flora Lapponica (blomman i Genera), der han också lät teckna 

 den blommande, emedan de figurer man dittills hade (t. ex. i Campi 



