361 



utbredd och gles, icke sällan 2 — 2i tura bred, blek och nägot grön- 

 aktig. Kalkbladen äro snoalt-spetsadt-lansettlika, grönaktigt blekbruna, 

 längre än fröhuset. Ståndarne 3 eller 6. 



Växer pä sänka ängar och betesmarker, vid skogskärr, diken o. d., 

 till upp i Dalarne och Helsingland, alim. (samt i Ume-Lappmark). — 

 Blommar i Juni, Juli. — Utbr. nästan hela Europa; Caucasien, Bar- 

 bariet, Canariöarne och Madeira; Island, N. Amerika, Siberien (och N. 

 Zeeland). 



Liksom Knapptågen, kan också Veketägen användas till mattor o. 

 d., och märgen säges vara nästan bättre än dennas till vekar i lampor, 

 hvadan benämningen. Båda antyda källsprång, så att der de växa, är 

 anledning att kunna erhålla vatten, äfven der sådant icke märkes på 

 markens yta. 



* .Tiiucus diffusus Hpe liknar Veketagen men har mera tuvaJe strån, rödbruna 

 slidor och mindre blommor med längre kalkblad; ståndarue G. — Växer pä fuktiga 

 ställen i Skåne (sälis.) och vid Stenbrohult i Småland. 



4. Blåtågen 



(Juncus glaucus Ehrh.) 

 har blå- eller gråaktigt gröna, tuvade, 1 — 1| aln höga, smala, fårade 

 strån med delad märg; slidor och rotstockfjäll äro glänsande mörkt- 

 purpur- eller svartbruna. Bloravippan är dubbelt sammansatt och rik, 

 utbredd; blommorna små, grönbruna. Kalkbladen äro lansettlika, sraal- 

 spetsade, nästan syllika, de yttre längre än det nästan ovala eller ellip- 

 soidiska, uddspetsade, nära linielånga fröhuset. Ståndarne 6. 



Växer i kärr här och der i vestra och södra Skåne; på Öland 

 (ett par ställen) och på Färön i flygsanden vid Sudergärda. — Blom- 

 mar i Juli, Aug. — Utbr. Europa utom det allra nordligaste; Cauca- 

 sien, södra Siberien, Barbariet, Madeira. 



Eedan Leche hade anmärkt denna utmärkta art (vid Foglesång) 

 ehuru han förblandade den med Veketågen (jfr Eetz. Obs. I). Fries 

 återupptäckte den sedan länge bortglömda växten på samma ställe och 

 fann den dessutom på åtskilliga andra ställen på skånska slätten; han 

 kunde således med skäl upptaga Blåtägen bland Svenska Florans novitier. 



* Juncus balticus W. har rent gröna, lägre (5 — 15 tums) och vanligen stadi- 

 gare, nästan släta (endast i torrt tillstånd strimmiga) strån med tät märg, gulbruna sli- 

 dor och talrika, bruna blommor, hvilka liksom fröhusen äro dubbelt större än de före- 

 gående arternas. — Växer på östra kustens sandiga stränder, frän Vesterbotten ned till 

 Östergötland, Färön och Skåne, liksom på vestkustens i Halland; dessutom i Lule- och 

 Pite-Lappmarker (sälls.) och pä Frösöu. — Blommar i Juli, Aug. — Omvexlar med 



^ lägre och smalare strä och enklare blomvippa. 



