363 



Växer i kiirr nicd kalkbotlcu liiir och der i södra Skåne och pä 

 Gothmd. — Bloimnar i Juli, i\i\^. — Utbr. ^cnom Europa undant. 

 det allra nordligaste och Portugal, Grekland, Turkiet, Ryssland; i Bar- 

 bariet. 



Trubbtågen anmärktes först som svensk vid Visby (VVhlnb. Act. 

 Ups. VIII) och sedan i Skåne vid Köpinge-åus gamla utlopp; Fries 

 fann deu på alla kärrmarker i Köpingeå-dalen ända upp till Röddiuge. 

 Till både rotstock, strå och blad är den större och starkare än nästa art. 



7. Ledtågen eiier Ryltågen 



(Junciis articiilatiis L.) 

 har krypande eller något tuvig rotstock, 3 — 6-bladiga, trindt-hoptryckta 

 strån, tydligt ledade, ra. e. ra. plattade blad raed trindryggade, röd- 

 bruna slidor, och sammansatt, utspärradt-grenig blomställning (knipp- 

 vippa), der de nästan brunaktiga blommorna bilda 3 — 12-bloramiga 

 gyttringar. Kalkbladen äro alla eller åtminstone de yttre spetsiga, kor- 

 tare än det äggrunda eller nästan aflånga, spetsiga fröhuset. 



Växer på våta ängar och betesmarker, i kärr, vid stränder och 

 diken. — Blommar i Juli och Aug. — Utgör egentligen två olika arter: 



Juucus ac uti flor US Ehrh. (J. articulatus /3 L. J. silvaticus 

 Reich.). Vanligen större (icke sällan nära ahishög eller högre) och 

 starkare än nästa art och upprat, med mindre men talrikare blommor 

 i mera sammansatt ställning. Bladen äro nästan trinda. Kalkbladen 

 blekbruna, sylspetsade, de inre något längre och i spetsen utkrökta. 

 Fröhusen äro blekbruna. — Mest på stränder, men också i skogar (o: 

 Skogståg) o. a. i södra och raedlersta Sverige. — Utbr. nästan hela 

 Europa; Caucasien, Siberieu. 



Juucus lampocarpos Ehrh. (J. articulatus a L.). Oravexlar 

 mycket till storlek och utseende. Vanligast äro stråen mellan 5 och 

 15 tum och uppkrökta, men bli icke sällan, såsom pä stränder och vid 

 vatten, nedtryckta, så att de slå rötter eller ock flyta med de då helt 

 smala bladen. Strån och blad äro ganska starkt ledade (o: Knuttåg), 

 de sednare temligen plattade. Kalkbladen äro bruna med grön nerv, 

 lika länga, men de yttre spetsiga och de inre trubbade med udd. Frö- 

 husen äro glänsande svarta eller svartbruna (o: Svarttåg), hvadan också 

 artnamnet. — Allmän i dyiga kärr och diken, på våta eller kärriga 

 betesmarker, sandiga eller leriga stränder, vid eller på fuktiga skogs- 

 vägar. — Utbr. genom hela Europa; i Caucasien, Siberien, på Kamt- 

 schatka och Island. 



Ledtågen har erhållit sitt artnamn med hänsyn till att bladen, då 

 de hoptryckas eller hållas mot dagern, synas ledade, ehuru lederna, så- 



