3(57 



Växer pä fuktio';i ängar o. d. i Jemtlaiids och llcrjcdahnis fjell 

 och fjelltrakter. — Bloinmar i Juli. — Utbr. nordliga Skandinavien, 

 Skottland ; schweiziska och österrikiska Alperna. 



Denna utmärkt vackra art upptäckte Hartman, såsom svensk växt, 

 i Jämtland 18lo. Hans efter lefvandc exemplar gjorda beskrifning 

 förekommer i Vet. Ak. Handl. för 1818. 



13. Dytägen 



(Juncus stygius L.) 



har nästan trädsmalt och spensligt ehuru slutligen icke sällan 5 — 7 tum 

 högt, vanligen tvåbladigt strå (blommande är det endast 3 — 5 tum); 

 det ena liladet utgår mest upptill eller nära stråets midt, det andra 

 vid basen ocli är stundom lika långt som strået. Roten (rotstocken) 

 kryper något, är svag och temligen tradig. Bladen äro tråd- eller nä- 

 stan borstlika, mjuka, merendels röd- eller brunaktiga. Blommorna äro 

 relativt stora och bilda mest 2 temligen åtskiljda par med nästan 

 hölsterlikt, syllikt skärm, hvilket är något upprätt, så att blommorna 

 komma litet på sned. Kalkbladen äro spetsade, tunna, hvita (de inre), 

 slutligen hvitgula eller mycket blekt bruna. Fröhuset är alldeles tre- 

 kantigt, spetsigt, mörkgult, öfver linielängt, längre än kalkbladen, en- 

 dast i botten 3-rummigt. Fröen äro trekantiga, hvita; deras hinna bil- 

 dar bi häng. 



Växer i djupa, vattenrika kärr, i norra och medlersta Sverige ned 

 till Östergötland, vestra Småland och Halland; allmän och ymnig i 

 Lappland och norra Sverige samt till Vermland och Vestmanland, an- 

 nars sparsam eller spridd. — Blommar i Juni, Juli. — Utbr. Skandi- 

 navien; Bajerns, Tyrolens och Schweiz' alper. 



Linné upptäckte Dytågen (troligen vid Upsala); han bestämde och 

 beskref arten i andra upplagan af sina Species (1762). I bihanget till 

 Fauna Suecica (Svenska Florans Novitier) är dess växställe "Suecipe pa- 

 ludes CcBspitoscC, passim". Swartz skildrade och tecknade den, jemte 

 de båda nästa arterna, i Svensk Botanik VIL 



14. TreagDtägen 



(Jiinous triglumis L.) 



är endast 3 — 5 tura hög, med smalt, rakt och upprätt, vanligen 3- 

 (2 — 4-)blommigt, nästan bart strå. Bladen äro temligen trindt syllika, 

 omkring tumslånga. Blommorna sitta tätt och stödas af två (eller tre) 

 nästan likstora, brunaktiga, korta och något utstående skärmar. Kalk- 

 bladen äro hvit- eller halmgula och icke sällan något rödaktiga, slutli- 



