370 



alper och högre berj; (undant. Portugal, Sicilien, Sardinien, Grekland); 

 Caucasien, Siberien, Island, Grönland, Labrndoi-, Klippbergen. 



Linné anmärkte denna art under sin lappska resa, beskref i kort- 

 het och tecknade den (ett mindre exemplar) i sin Flora Lapponica. 

 Wahlenberg belyste deu vidare i sin. 



2. Fälttågen 



(Luzula campestris DC. — Jiincus campcstris L.) 



är vid blomningen merendels endast omkring 4 eller 5 tum hög, men 

 kan slutligen bli dubbelt högre. Stråen äro icke sällan tuvade. Bla- 

 den äro platta, smala, nästan jemnbreda, i kanten långt håriga, åtmin- 

 stone nedtill, men slutligen glatta. Blomgyttringarne äro äggrunda, 

 vanligen 3 — 5, rent bruna, och sitta, utom den medlersta, på flocklikt 

 ställda skaft (o: Knippletäg); de luta slutligen. Skärmarne sargade, 

 glatta eller obetydligt håriga. Kalkbladen äro lansottlika, l)runa, nästan 

 lika stora, men de yttre spetsigare. Ståndarsträngarne mycket korta. 

 Fröhuset är nästan rundt, lika långt som eller nästan dubbelt kortare 

 än kalkbladen. Fröen med kägellikt bihang vid basen. 



Växer på torrare betesmarker, gärden och ängar, på gräsrikare 

 backar och sluttningar, i torra, öppna skogar, allm. — Blommar i Maj 

 (också redan i April) eller Juni; mognar i Juni, Juli. — Omvexlar 

 med svartbruna blommor och nästan glatta blad (mest i fjcUtrakter) samt 

 med nästan oskaftade och således tätt närmade blomgyttringar. I lun- 

 dar och skuggigare skogar bildar Fälttågen en underart, Luzula palle- 

 scens Sw. (L. Fl. Lapp. n:o 127), som är blekgrön, med blekgula eller 

 gröngula, mindre blomgyttringar och mycket spensliga, något plattade 

 strån (jfr Whlnb. Fl. Lapp.). En annan, allmännare underart är Lu- 

 zula multiflora Lej., som utmärker sig genom tuvigare växt, talrikare 

 blomgyttringar på stadigare, alltid uppräta skaft, och längre ståndar- 

 strängar. Denna växer på bördigare mark, blir något högre och star- 

 kare och blommar senare än den egentliga Fälttågen och anses icke 

 sällan såsom en egen art. 



Fälttågen har en stor utbredning. Den tillhör hela Europa och 

 Island, Algerien, Caucasien, Siberien, Kamtschatka, N. Amerika, (Nya 

 Holland och Sandwichsöarne). 



* Luzula hyperborea Br. liknar något P^älttågen men är glatt och har vanli- 

 gen en enda, klot- eller äggrund, blomgyttring pä endast 3 — 5 tum högt, stadigt strå; 

 sällan förekommer den med 2 tller 3 blomgyttringar; skärmarne äro nästan bladlika. 

 — Växer på, fjellet Jegraapo i Lule-Lappmark enligt Laestadii der samlade exemplar 

 (Hartra). 



