372 



eller närmade 2 — 3 nieu alltid skaftade. Kalkbladen äro spetsiga men 

 uddlösa och sakna hinnkant. Fröhuset är något längre än kalkbladen. 



Växer mest i Torne- och Lule-Lappmarks subalpina trakter, sär- 

 deles utmed elfvarne i fuktiga pilsnär; dessutom i Pite-Lappmark ned- 

 om Krappesvara och på Käxa samt i Herjedalen på Rutstöten. — 

 Blommar i Juli. — Utbr. nordliga Skandinavien, Pyrenéerna, Alperna 

 inom Frankrike och Schweiz; Samojedien. 



Denna art är säkert den största och vackraste bland våra Luzula- 

 arter; den har, såsom Wahlenberg anmärker, en viss "gentilitas" i hela 

 sitt utseende. De talrika bladen äro så tunna, att alla deras nerver 

 och hela inre byggnad synas mycket väl då de hållas mot dagern; 

 upptill bli de, liksom strået, icke sällan rödaktiga. Vippan är stor och 

 något slak, rikblommig. Wahlenberg fann växten i Torne-Lappmark 

 (Fl. Lapp.). 



* Luzula Wahlenbergii Rupr. (Juucus spadiceus Whlnb.) är mindre och smal- 

 bladigare än Smablomtagen, men har enklare och vanligen stadigai'e vippa, något större 

 och mera svartbruna blommor, bårkantade skärmar och barare strä. — Växer pä torrare 

 fjellrnarker i Lappland och Jemtlaud. 



5. Hårtågen eiiei Iltågen 



(Luzula pilosa W. — Junciis pilosus L.) 

 har vanligen tuvade, vid blomningen endast omkring 5 tums men äldre 

 dubbelt högre och temligen slaka strån. Bladen äro nästan jemnsmala 

 eller jemnbredt-lansettlika, platta, långt bårkantade; de kunna bli ända 

 till 3 linier breda. Blommorna sitta enstaka eller 2 — 3 på nästan 

 hårsmala, tumslånga eller längre, flockvis ställda, raka skaft, på hvilka, 

 då blommorna äro flera, den raedlersta blomman är oskaftad men den 

 eller de andra skaftade; stundom blir flocken nästan dubbel. Blom- 

 ställningens grenar äro vid blomningen utspärrade, men rikta sig sedan 

 nedåt. Kalkbladen äro syllikt-triangellika, uddspetsiga, glänsande-mörk- 

 bruna och smalt-hvitkantade. Fröhuset är trekantigt äggrundt, blek- 

 grönt, nära 1^ linie långt, längre än kalkbladen, störst bland våra ar- 

 ters. Fröen ha vid spetsen ett långt och krökt bihang. 



Växer i mossiga skogar och på magrare buskmark, allm. — Blom- 

 mar om våren, i April eller Maj (o: Luzula vernalis DC). — Utbr. 

 Europa undant. södra Italien med öarne och Grekland (der i stället 

 den liknande L. Forsteri växer); Barbariet, Canariöarne, Caucasien, Sibe- 

 rien, Japan, Kamtschatka, N. Amerika, Grönland, Island. 



I allmänhet äro hos detta slägtes arter märkena mycket tidigare 

 än ståndarknapparne, och blomman öppnar sig icke riktigt förr än 

 märkena ha vissnat, så att pollen (ståndarmjölet) måste i andra blom- 

 mor söka märken, som nyligen utvecklats. 



