376 



under benämningen CaKinius vulgatis vel aromaticus. Insamlas om hö- 

 sten, tvättas, skalas, sönderskäres och uppträdes på trådar att torka. 

 Kan också insyltas, hvilket tillgår sålunda att man kokar den färska 

 roten i litet vatten tills den blir mjuk, då den upptages, lägges i en 

 burk och begjutes med den sirup, som man kokat af vattnet (t, ex. ett 

 qvarter), hvari roten kokats och t. ex. ett skålpund socker. Sålunda 

 syltad rot har behaglig smak, men är mindre verksam än då den an- 

 vändes rå, sådan den vanligen tuggas. Man kan också lägga den på 

 öl och dricka, eller bereder man droppar deraf. 



Kalrausörten är kanske icke inhemsk hos oss utan inkommen un- 

 der katolska tiden och sedan naturaliserad. Somliga anse till och 

 med att den knappt är ursprunglig någonstädes i Europa. Åtminstone 

 omtala de äldste botanisterna (Clusius, Tragus o. a.) växten endast 

 såsom odlad eller såsom en handelsvara. Bauhin benämnde den Acorus 

 verus eller Calamus aromaticus (officinarum), hvadan artnamnet. Linné 

 säger att roten af Kalmusörten — vår enda egentliga kryddväxt — 

 skulle pulveriserad kunna ersätta Indiens kryddor. Han nämner den 

 också i sin Flora Akeröeusis, 1769 ("in nlneto"). 



4. ffjuiBiua L. 



Blommor tvåkönade, (1 — )2-ståndrade och 1-spirade eller nästan 

 enkönade och sambyggare, enstaka i kautveck på en liten bladlik, fly- 

 tande stam, inom ett hinnaktigt, kalklikt, oregelbundet bristande hölster, 

 men för öfrigt bara. Stift tydligt, med helt eller tandadt märke. Frukt 

 tunnskalig, 1-rummig. 



Lemnorna äro helt små, fritt flytande sötvattensväxter med blad- 

 lös men bladlik stam, som från en hålighet på undersidan utvecklar 

 rottrådar, hvilka hänga rätt ned i vattnet, i början korta och omslutna 

 med en slida, men hvilken sedan, genom rottrådens tillväxt, afslites 

 och sitter på dess spets såsom en strutlik mössa. Blommorna, hvilka 

 hos oss i allmänhet äro sällsynta, utvecklas, såsom nyss nämndes, i 

 stammens kanter. Ståndarne äro vanligen 2 i hvar blomma, men nå- 

 got oliktidiga; knapparne tvåruramiga, med nästan klotrunda, gula rum. 

 — Från svalans ankomst till dess bortflyttning flyta dessa växter på 

 eller i nästan alla mera stilla vatten, hvilka de täcka med sin släta 

 grönska och ombilda till rörliga ängar, hindrande dera att skämmas. 

 De kallas med ett gemensamt namn Andmat. Förökningen sker hos 

 dera på det sätt att bladet, som egentligen är en utbredd stam, i kan- 

 ten mellan sina ytor bildar knoppar, hvilka (lossnade eller icke) ut- 

 vecklas till likadana nya blad (stammar). Sålunda går tillväxten mycket 

 hastigt ända tills hela vattnet är betäckt. Om hösten (med svalan sä- 



