382 



och gräslika. Stiplerna äro små, smala och lossna lätt. Stjelken är 

 temligen triud, smal och greiiig (i allmänhet ju kortare desto grenigare). 

 Axskaften äro tjockare än stjelken, upptill tjockast. Blommorna äro 

 brungröna. Frukterna plattade, trubbrygsarle. 



Växer i åar, bäckar, insjöar, helst pä grundare botten, i dammar, 

 diken och gropar, mer eller mindre allmän. — Blommar i Juli, Aug. 

 — Omvexlar mycket allt efter som den förekommer i rinnande eller 

 stillastående, i djupare eller grundare vatten. I rinnande saknar den 

 vanligen sirablad och blir icke sällan ganska lång, såsom i norra Sve- 

 riges åar, der den växer "som ymnigt gräs" till 5 — 6 alnars längd 

 med 3 — 4 tura långa och mycket tunna blad. Den andra ytterligheten 

 uppkommer på uttorkade ställen, der växten blir nästan utan stjelk 

 och har alla bladen skaftade och nästan läderartade (endast simblad). 

 Simbladen variera (Herb. Norra. IX, 73) längre och tunnare, ovala eller 

 bredt-lansettlika. — Utbr. nästan hela Europa (undant. Grekland, Tur- 

 kiet, södra Ryssland). 



Fries har redan i sina Novitier visat huru Linnés namn P. gra- 

 raineus med all rätt tillkommer denna art och isynnerhet dess mera 

 nordliga form. Det är den enda inom denna artgrupp, som har något 

 gräslikt utseende. Om LiNNi; under en sednare tid härmed förenade 

 andra arter (såsom nästa), bör detta icke förleda oss att misskänna 

 hans ursprungliga bestämning i Flora Lapponica och Suecica (i dess 

 första upplaga citerar han "Celsii herbarium, in quo adest prsesens"). 

 Att växten, enligt C. Hartman, saknas i Linnés herbarium och att 

 andra arter ligga der såsom P. gramineus, bör icke, såsom han sjelf 

 anmärkt, bli någon anledning att ombyta namnet. Må vi alltid söka, 

 säger Fries, att tolka Linnés arter så som han sjelf skulle göra om 

 hau lefde. 



* Potaiuoa;eton iiitens Web. liknar i allmänhet Gräsnaten mycket, men har 

 undervattensbladen till större delen bredbasigl-lansettlika och uSf^ot omfattande, glän- 

 sande gröna; icke sällan äro de, isynnerhet pä yngre grenar och blomlösa skott, ränn- 

 likt hopvikta och båglikt utkrökla (o= P. curvifoiius Htn) Deremot äro simbladen, 

 hvilka vanligast saknas, suialbasiga, nästan lansettiika, längre än Giäsnatens. Stiplerna 

 äro stora, mycket strimmiga, men bibehålla sig icke alltid. Frukterna äro något köl- 

 ryggade. — Växer också både i sjöar och rinnande vatten; i de sednare bli vanligen 

 alla bladen lika, liingre (3 — 4 tum), smalare, raka och spetsade, med bortnötta stipler. 



4. Glansnaten 



(Potamogeton lucens L.) 

 är den största arten i slägtet, med icke sällan famnslåug, penntjock 

 stjelk, stora, stundom fotslånga och nära 2 tum breda blad och nästan 

 2 tum långa ax (o: Grofnate). Bladen äro alla under vattnet, lansett- 



