384 



fann den i Skåne (Novitite ed. I), Hartman vid Stockholm i sjön 

 Drefviken (Handb. 1820). I Wablenbergs Flora Upsaliensis, 1820, upp- 

 tages den som P. acuminatum. — Den är en bland de vackraste Nate- 

 arterna. 



6. Åloaten 



(Potamogetan perfoliatus L.) 

 har bladen alla nnder vattnet och lika, vanligen hjertlikt-äggrunda eller 

 -äggrundt-afliinga, trubbiga, stjelkomslutande, omkring 1 eller 1| tum 

 långa, tunna, olivgröna, torra brun- eller svartaktiga. Stiplerna äro 

 små och hinnaktiga, äggrunda, snart upplösta. Stjelken är trind, hvit- 

 aktig, icke sällan mycket grenig och tätbladig. Axskaftet är jemntjockt, 

 vanligen längre än bladen. Blorcimorna äro gröna. Frukterna månlikt- 

 rundade med kort spröt, trubbryggiga. 



Växer i sjöar och dammar, åar, strömmar och diken, allra. — 

 Blommar i Juli. — Bladen omvexla till storlek och skapnad; i rin- 

 nande vatten bli de i allmänhet längre och smalare, nästan lansettlika, 

 i stillastående kortare, stundom rundade; ibland äro de spetsiga. — 

 Utbr. Kuropa undant. Italiens öar, Grekland; Algerien, Caucasieu, Si- 

 berien, N. Amerika, Island. 



Denna art är en bland de allmännaste och mest utbredda Nate- 

 arterna. Der den växer, skall ålen gerna uppehålla sig — både denna 

 och växten tycka om dybotten — , hvadan ock benämningen Alnate 

 eller Algräs, under hvilken den, isynnerhet i Norrland, är bekant. 



7. Krusnaten 



(Potainogeton crispus L.) 

 har också alla sina blad nedsänkta och lika, jemnbredt- eller lansett- 

 likt-aflånga, trubbiga, nästan vidväxt-omslutande, vägbräddade och sraå- 

 sågade, tunna, mörkgröna och icke sällan rödaktiga, torra rödbruna. 

 Stiplerna äro korta, hinnartade och ovaraktiga. Stjelken är plattadt- 

 fyrkantig, mycket grenig och slankig. Axskaften äro trinda och jemn- 

 smala, obetydligt längre än bladen; axen korta, få- och glesblommiga; 

 blommorna gröna. Frukterna äro något sammanväxta nedtill, plattade, 

 trubbryggade, hornlikt sprötade. 



Växer mest i djupare sjöar, i källor och dammar, i åar, sällan i 

 salt vatten, i södra och medlersta Sverige. — Blommar bäst i Juli, 

 — Förekommer stundom med så korta melianleder att bladen bli nä- 

 stan motsatta. Unga, icke blombara stånd ha ofta jemnbreda, plana 

 blad. — Utbr. Europa undant. Grekland; Caucasieu, Siberien, Island. 



