388 



Kamranatea är en välbekant och, ehui'u den kan variera nägot, i 

 allmänhet lätt igenkänd art, hvilken har en teraligen stor utbredning. 

 Deu tillhör nämligen nästan hela Europa; vid Neapel, i Lago Averno, 

 samlade förf. den nästan mogen d. 27 Juni. F. ö. är den anmärkt i 

 Abyssinien (der den blommar i November), i Caucasien, Siberien och 

 N. Amerika. 



* Potamogelon zosteraceus Fr. liknar Kamnmaien, men har bladeu omkring 

 liuiebreda och alldeles jemnsmala, 3( — .Vj-uerviga, trubbade :ued udd; dubbelt, tjockare 

 stjelkar, med upptill vidgade och nedtill nägot sammantryckta mellanleder; axen mycket 

 glesa, pä utomordentligt långt skaft; hela viixten större, "planta ingens longissiiua". 

 Enligt Fries' Novitier. -- Växer i Östersjöns vikar och suuJ, siills. (Smaland, norra 

 Gotland, Södermanland, Roslagen, Ångermanland). 



13. Hafsnateo 



(Potainogeton inarinus L.) 



liknar också i mycket Kammnaten men iir betydligt inindre och spensli- 

 gare än denna i allmänhet (blommande endast omkring 5 eller 6 tum). 

 Bladen äro tagelsmala, spetsiga, 1-nerviga. Stjelken är enkel eller kort- 

 och endast nedtill grenig, och etuedan grenarnas mellanleder vanligen 

 äro föga utvecklade, bli bladen liksom knippade nedtill och stjelkarue 

 bara upptill, stäugellika, nästan harsmala. Frukterna äro mer än dub- 

 belt mindre än Kammnatens, omvändt-äggrundt-klotrunda, torra rynkiga 

 på ytan. Enligt D:r Hartmans iakttagelser är hela växten alltid, äfven 

 blommande, under vattenytan. 



Växer i eller niira hafvet (till upp i Ångermanland), i Motala- 

 ström och i Vettern (sälls.). — Blommar i Juli, Aug. — Utbr. Skan- 

 dinavien, medlersta och södra Kyssland, Skottland, norra Tyskland, 

 norra Italien, Spanien. 



Linné anmärkte först denna art i Gothems-än på Gotland och 

 beskref den i sin Gotlands-Resa (sid. 221), i hvars register han kallar 

 den P. Bocconi. Figuren på växten hos denne botanist, hvilken Linné 

 citerar såsom gruud-synonym, liknar bra växten från Linnés växställe, 

 på hvilken växt hans beskrifning i Gotlands- Resan, hvilken han alltid 

 citerar (genom tryckfel står i Fl. Suec. It. W. goth.), också passar in. 

 På dessa grunder har Fries (i Novitierna) visat att Linnés P. marinus 

 icke kan vara någon annan än denna (men då Linné i andra upplagan 

 af Fl. Suec. kallar arten "frequens", tyckes han förblandat den med den 

 fina saltvattens-formen af P. pectinatus). 



Slägtet Potaraogeton har sina största och bäst blommande arter 

 i söta och lugnare vatten. Men ju mera dessa växter komma nedåt 

 hafvet, dess mindre utbildade bli blommorna, och tillika omsluta bladen 

 nederst stjelken såsom slidor, liksom för att bättre utestänga hafsvattnet. 



