394 



lika skärtnar. Ståndarsträngaine äro korta, slutligen eudast | gång 

 längre än knapparne. Märkena äro smalt-jeninbreda och trådlikt-syl- 

 spetsade, hvarigenom axets ("kolfvens") yta blir liksom tradig. — Rot- 

 tågorna äro länga och starka, hvita, med utspärrade rottrådar. 



Växer i och vid insjöar, åar och andra sötvatten med dy- eller 

 gyttjebotten, i södra och medlersta Sverige till Helsingland, Vestman- 

 land och Verraland, mest i kustlandskaperna och på yngre bergarter 

 (saknas likväl på Gotland). — Blommar i Juli. — Utbr. nästan hela 

 Europa; i Caucasien, Siberien o. a.; så anmärkte Humboldt och BoN- 

 PLAND den i Tacarigua- (Valencia-)sjön i Columbia. 



Smalkabbens lindrigt torkade blad kunna snos till band om sädes- 

 kärfvar o. d. — Båda arterna, men isynnerhet den första, kallas icke 

 sällan, för sina under fröspridningen liksom duniga ax, Kasdun, Kavel- 

 dun eller Dunstockar, Skän. Dunmänner. Detta dun kan nyttjas 

 till stoppning i dynor och bolster, helst blandadt med vanligt dun eme- 

 dan det annars klumpar sig. Man har också försökt det till spanad, 

 men det bör då blandas med åtminstone lika mycket bomull. Rot- 

 stocken lärer kunna användas såsom nödbrödsämne. 



Typhae äro bland de vattenväxter, som genom sin talrikhet bilda 

 ett väsentligt drag i sceneriet kring våra grundare vatten. Deras starka, 

 mycket greniga rotstock skjuter talrika skott och blad, hvilka bilda täta 

 dungar. De raka, oledade stänglarna med sina kolfvar bidraga också att 

 åstadkomma en ganska egendomlig typ. — I deras båda blomax har 

 man räknat omkring 200000 blommor. Också är pollen så ymnigt att 

 det ibland nästan täcker både blad och vatten. 



I sin Flora Suecicas första upplaga upptager Linné blott en 

 Typha. Det var först under sin skånska resa (1749), som han vid 

 Malmö granskade och åtskiljde de båda arterna (Skåne-Resan 198). 



3. Sparkan i u na ]j. 



Blommorna i klotrunda ax (huvuden). Blomkalk af 3 — 6 små 

 fjäll. Ståndarne mest tre inom lika många fjäll, fria. Stiftet kort eller 

 något långt. Frukten oskaftad; skalets ytterlager svarapigt, det inre 

 hårdt. — Mångåriga örter med smala, jemnbreda, nederst slidade blad 

 och trind, enkel eller grenig, bladig stjelk, som upptill är glest besatt 

 med blomklot; de öfre blomkloten med ståndare, gula. 



1. Kantvassen 



(Sparganium raraosum Huds. — Sparganium erectuni a L.) 



är mörkgrön, vanligen alnshög eller högre, ända till 2 alnar, upprat, 

 upptill grenig, och har nästan uppräta och raka blad, hvilka, isynnerhet 



