399 



tuviga, med ganska smala, räiinlika blad; axen bilda enstaka, täta, mest 

 2-skärmade gyttiingar i de trinda, bladlösa stråens topp. 



1. Knappaghen 



(Schoenus nigricans L.) 



bildar bladiga tuvor med glänsande-svartbruna slidor och vanligen 10 

 — 15 tura höga strån; bladen äro omkring dubbelt kortare än stråen. 

 Axgyttringarne, hvilka mest bestå af 5 — 8, nästan svarta, glänsande ax, 

 äro äggrunda eller rundade; deras yttre skärmblad är mycket längre 

 än axen. Kalkborsten äro helt små eller saknas alldeles. 



Växer i kärr på Gotland (teraligen allmän i Aghkärren) och 

 Öland (Högby socken). — Blommar i Juni, Juli. — Utbr. nästan hela 

 Europa; Algerien, Caucasien, Orienten (t. ex. berget Sinai). 



Linné upptäckte Knappaghen, såsom svensk, vid Gammelgarn på 

 Gotland (4 Juli 1741) och beskref den i sin Gotlands-Resa sid. 234 

 och sedan i Flora Suecica. Swartz skildrar och tecknar växten i 

 Svensk Botanik VIII. 



2. ÅxagheD 



(Schoenus ferrugineus L.) 

 är mindre bladig och vanligen lägre än Knappaghen, med svagare, icke 

 sällan knappt trådsmala strån, hvilka äro mycket längre än bladen. 

 Slidor och axgyttringar äro glänsande mörkbruna; de seduare elliptiska 

 och bestå af endast 2 — 4 ax. Det yttre skärmbladet är endast något 

 längre än axen. Kalkborsten äro 3 — 5 och lika långa som eller längre 

 än nöten. 



Växer i kärr, mest på Gotland, mindre i Skåne och sällsynt eller 

 alldeles icke i de andra landskaperna upp till Jemtland och Vester- 

 botten. — Blommar i Juni, Juli. — Utbr. norra, medlersta och östra 

 Europa. 



Säkerligen anmärkte Linné också denna art på Gotland (ehuru 

 han icke nämner den i sin Gotlands-Resa), emedan han i sin Flora 

 Suecica upptager den endast för nämnde ö och säger att den växer 

 tillsammans med föregående art. Han beskrifver den likaledes och på- 

 visar dess olikhet med och skillnad från den nyssnämnde. 



2. SCIRPE^. 



Blommorna tvåkönade, deras skärmar allsidigt tegellagda (o: axen 

 trinda). 



