403 



äro spetsigt urnupna med en udd i urskäniingen ; kanten är sargad och 

 hårig. Nöten är vanligen trubbigt-trekantig. 



Växer yranig vid renare sötvattens stränder, helst i mindre sjöar, 

 i lugnare vikar o. d., i sjelfva vattnet. Vid kusterna bildar den en 

 underart, som vanligen har lägre och spädare, blåaktigare strån, mör- 

 kare, mera gyttrade ax, mest 2 märken och plattare nöt (o: S. Taber- 

 njemontani Gm., S. glaucus Sm.). — Blommar bäst i Juli; mognar i 

 Sept., Oct. — Utbr. hela Europa; Caucasien, Siberien ; Barbariet; Is- 

 land, Canada, Förenta Staterna (och Nya Zeeland). 



Sjösäven, hvilken också kallas Kolvass, är en bland våra högsta 

 örter. Den växer gerna der vattnet är sä djupt, att det icke kan 

 bottenfrysa, och den uppträder vanligen sä talrikt och i så täta massor 

 att den bildar på vattnet riktiga små skogar, i hvilka vinden leker då 

 den under sin gång kröker den böjliga Säven, med hvars mörka strån 

 Svärdsliljan gerna blandar några lysande gula blommor. — Växten kan 

 nyttjas till taktäckning i stället för halm och den lemnar också ett, 

 ehuru dåligt och endast för geten och svinet någorlunda begärligt, 

 foder. Likväl kunna också de andra kreaturen äta den, isynnerhet som 

 ung. Stråets märg skall, torkad och målen, lemna ett visserligen torrt 

 men hvitt och icke osmakligt nödbröd. Till gröfre mattor o. d. äro 

 Sjösävens strån också tjenliga, liksom tunnbindare kunna använda dem 

 till kärls tätning. — Stundom alstrar rotstocken, i stället för strån, 

 jemnsmala, kölade och spetsade blad, hvilka flyta på vattnet och kunna 

 bli ganska långa. 



**) Axen tvåradigt ordnade till enstaka, sammansatta toppax. 

 Märken 2. (Blysmus Panz.). 



4. Plattsäven eiier Flatingen 



(Scirpus com pressus P.) 



har teraligen smalt och vanligen endast några (3 — 5) tum högt, nästan 

 trindt (otydligt och trubbigt trekantigt), icke sällan krökt, nedtill bla- 

 digt strå. Rotstocken kryper och alstrar skott. Bladen äro något bre- 

 dare än strået, nästan platta. Axet består af omkring 8 eller 10, 

 6 — 8-blommiga småax och är alldeles platt, rostbrunt, omkring | tura 

 långt; det har merendels ett längre skärmblad. Kalkborsten äro var- 

 aktiga och längre än den linslikt-plattade, glänsande nöten. 



Växer på öppna, helst något fuktiga, ängar och betesmarker, på 

 gärden, vid vägar och diken, upp till Gestrikland och Dalarne. — 

 Blommar i Juni (och Juli). — Utbr. norra, medlersta och östra Eu- 

 ropa, Brittanien, Italien (utom öarne); Caucasien, södra Siberien. 



