41 G 



Växer mest på grusi^ eller sandig-, helst griisif;; eller fuktig mark 

 (mera sällan pä lerig), i södra och medlersta Sverige, här och der ym- 

 nig. — Bioramar mest i Juni. — Utbr. Faropa (utom Portugal, södra 

 Italien och italienska öarne); Algerien, Caucasien, Siberien, Island. 



Starrarterna äro i allmänhet mycket dåliga "betesgräs"; endast 

 några mjukare arter äro bättre, och Luddstaireu är en bland dem. 



^'^) Med hängande eller lutande fruktax och (undaut. n:o 10) 

 ensamt ståndarax. 



7. Slokstarreo 



(Carex pseudncyperus L.) 

 är något tuvig och mycket bladig, rent grön, vanligen omkring alns- 

 hög, med långa och platta, ända till 3 — 4 liuier breda, mycket sträfva 

 blad och skärmblad samt icke sällan 2 tum långa, gröna ax (endast 

 ett ståndarax). Strået är hvasst trekantigt med sträfva kanter. Frukt- 

 axen äro 3 — 6, trinda och tätblommiga, sparriga; de hänga på långa 

 skaft, hvilka äro nästan knippade. Nötgömmena äro glänsande-glatta, 

 nerviga, äggrunda och utdragna i ett långt och tvåuddigt spröt, båg- 

 krökt-utspärrade, slutligen riktade tillbaka, nästan lika långa som de 

 smalt syllika skärraarne. 



Växer i sankare kärr och på stränder, i södra och medlersta Sve- 

 rige. — Blommar i Juni. — Utbr. Europa undant. Portugal (och Spa- 

 nien), Italiens öar, (irekland och Turkiet; Caucasien, Island, Canada. 

 Dessutom uppgifven för Nya Holland. 



En ganska vacker art, särdeles egendomlig med sina slutligen 

 nästan knippvis hängande och genom de ut- eller tillbakakrökta, smal- 

 sprötade nötgömmena liksom taggiga ax. DodoNcCUS upptog växten 

 (1583) under benämningen Pseudo-Cyperus, hvadan artnamnet. Hos 

 Bauhin (1623) heter den Gramen cyperoides spica pendula etc. — För 

 sina breda blad är också Slokstarren användbar i tunnbindar-yrket. 



8. Skogsstarren 



(Carex sihatica lliula.) 

 är vanligen 10 — 15 tum eller något högre, men spenslig, ljusgrön, med 

 något tuvade, trekantiga, släta och bladiga strån. Bladen äro slaka, 

 platta, 1 — 2 linier breda, i kanterna sträfva; axskärmarne bladlika, långt 

 slidade. Fruktaxen äro 3 — 4, tumslånga, smala (liniebreda), temligen 

 glest 10 — 25-blommig3, grönaktiga; de sitta glest, lutande eller hän- 

 gande på långa och trådlika skaft. Nötgömmena äro glatta, gröna, 

 trekantigt ovala, spetsade till ett tvåuddigt spröt, nervlösa, nästan lika 



