417 



långa som de hinnaktiga, uddspetsacJt lansettlika, utom deu gröna rygg- 

 nerven hvitaktiga (brunhvita), skärnaarne. Ståndarax blott ett enda, 

 men stort och rikbloramigt. 



Växer i ek- och bokskogar, i skuggiga, muUrika lundar, i södra 

 Sverige till Omberg och KinnekuUe, på Gotland (allmän) och Öland ; 

 dessutom mycket sälls. i Nerike. — Blommar i Juni, Juli. — Utbr. 

 norra, medlersta och vestra Europa, Spanien, Italien, Krim; Caucasien, 

 Siberien. 



Också Skogsstarren är en bland våra vackrare Starrarter. Lilje- 

 blad anmärkte den först som svensk, i Calmarelän (Vet. Ak. H. 1793). 

 Wahlenberg fann den sedan på Gotland. 



9. Hårstarren 



(Carex capillaris L.) 

 är endast omkring 5 tura eller äldre stundom nära dubbelt högre, med 

 knappt ^ tums ax, men liknar annars temligen Skogsstarren. Stråen 

 äro tuvade, trubbigt trekantiga, spensliga. Bladen knappt liniebreda. 

 Ståndaraxet är kort. Fruktaxen äro vanligen 3, grön- eller brunaktiga, 

 glest 6 — 10-bloramiga; de luta eller hänga på långa, hårsraala skaft. 

 Nötgöramena äro nästan trindt ovala, med helt spröt, glänsande-glatta, 

 slutligen alldeles bruna, nervlösa, längre än de trubbiga, hinnaktiga, 

 hvitbruna, slutligen lossnande skärmarne. 



Växer på fuktiga ängar, men icke allmän. — Blommar i Juni. 

 — Har i fjelltrakter, t. ex. Lule-Lappmarks (Ands.), långt åtskilda och 

 mera hvitaktiga ax. — Utbr. Skandinavien utom Danmark; Island, 

 Skottland, medlersta Ryssland, Ungern, Siebenbiirgen; Alperna, Sude- 

 terua, Sierra Nevada (Granada). 



Denna lilla men utmärkta Starrart hade Linné anmärkt redan i 

 Lappland (Finnmarken) och han återsåg den sedan på Gotland. Den 

 är en bland de få Starrarter, vid hvilka han lemnat någon egentlig 

 beskrifning. Celsius kände den såsom upländsk, och i Linnés Flora 

 Suec. äro dess växställen endast Upsala Kungsäng och Roslagens kärr. 

 Hårstarren är tecknad i Campi Elysei, 1702 (Graraen cyperoides pu- 

 sillura etc). 



10. Slankstarren 



(Carex flacca Schreb. — Carex glauca Scop.) 

 är blekt-blågrön (blådaggig), har skottalstrande rotstock och 5 — 10 tum 

 höga eller stundom högre, mycket trubbigt trekantiga (nästan trinda), 

 temligen stadiga, nedtill bladiga strån, vanligen med 2( — 3) ståndarax. 



Nyma7i. Sv. Fanerog. II. *' 



