418 



Blad och skärmblad äro platta med kölad inedelnerv, de sednare slid- 

 löaa. Fruktaxen äro 2 — 3, trinda eller något klubblika, tätbloramiga, 

 1 — 1| tum långa, mycket slaka, grå- eller brunaktiga, stundom slutligen 

 svartbruna. Nötgömmena äro linslikt- eller nästan klotrundt-omvändt- 

 äggrunda eller -elliptiska, med mycket kort, nästan vårtlik spets, nerv- 

 lösa, prickiga (och i kanterna sraåludna), omkring lika långa som skär- 

 marne. 



Växer pä fuktiga ängar och betesmarker i södra och riaedlersta 

 Sverige. — Blommar mest i Juni. — Omvexlar med ett enda ståndarax 

 och med spiraxen ståndrade upptill. Axen bli stundom greniga. — 

 Utbr. nästan hela Europa; Algerien, Caucasien, Siberien. 



Enligt Wikströms Stockholms-Flora var Swartz den som först 

 anmärkte Slankstarren hos oss och den förekommer redan i 2:a uppl. 

 af Liljeblads Flora. F. ö. fanns den nästan samtidigt af Agardh i 

 Skåne (Caricogr. Scan.) och Wahlenberg på Gotland (Vet. Ak. H. 

 1806). På sistnämnde ö är den allmän och Wahlenberg citerar till 

 densamma L. gotl.-res. 196. 



11. Blekstarreo 



(Carex pallescens L.) 

 är nästan helt och hållet gulaktigt grön, mjuk och slak, med något 

 tuvade, hvasst trekantiga, vanligen 5 — 10 tum höga, stundom högre, 

 strån, platta blad, långa och bladlika, kortslidade skärmblad och grön- 

 aktiga eller halmgula, slutligen blekbruna ax, 1 med ståndare; bladen 

 och de nedre slidorna äro temligen glest håriga; skärmbladen nedtill icke 

 sällan rynkade på tvären. Fruktaxen äro 2 — 3, lutande, temligen när- 

 made hvarandra, aflångt-äggrunda (nästan ellipsoidiska), tätblommiga. 

 Nötgömmena glatta, ellipsoidiska, trubbiga och sprötlösa, otydligt ner- 

 viga, lika långa som de smalt äggrunda och -spetsade, hvitaktigt hinn- 

 artade, nästan halmgula, grönryggiga skärmarne. 



Växer på ängar och betesmarker, i lundar o. d., ända upp till 

 Ume-Lappmark. — Blommar i Juni eller tidigare. — Utbr. Europa 

 utom Portugal, Spanien, Sicilien, Grekland (och Turkiet); Caucasien, 

 Siberien, Canada, Island. 



Wahlenberg, som gerna såg ett visst samband mellan en växts 

 utseende och dess växställe, anmärker om denna egentliga ängsstarr att 

 den har ett särdeles ängsgräslikt utseende med sina mjuka blad, sia 

 gröna blomning och sina trubbiga, nästan gräskornlika nötgöramea. 

 Blommande har Blekstarren någon likhet med Hårstarren, och Linné 

 omtalar i Flora Suecica huru han derigenom i början kora att anse 

 båda vara en och samma art. 



