419 

 12. Brändstarren 



(Carex Hstulata Whlnb.) 

 är temligeu raörkgiön, med 5 — 10 tum höga. raka strån, platta, tem- 

 ligen korta, omkring liniebreda blad. nästan syllika, korta skärmblad 

 och nära ^ tura långa och 3 linier breda, platta, svartbruna (nästan 

 sotfärgade) ax, 1 med ståndare. Fruktaxen äro 2 — 3, närmade, tät- 

 blommiga, nästan ovala, vanligen hängande. Nötgömmena äro glatta, 

 spetsadt-ovala, plattade, tvärt smalnade till ett trindt spröt, nära Ii 

 linie långa, deras kanter bleka. 



Växer på våta ställen i fjellen. — Blommar i Juli. — Utbr. 

 Norge, norra Sverige, Lappland och Finland; dessutom sällsynt på 

 fjellen i Skottland och Dauphiné (mt Vizo) samt på de schweitziska 

 och österrikiska alperna. 



Visserligen hade redan MoNTiN (1749) funnit denna art i Lule- 

 Lappmark, men han ansåg den för C. atrata (som sådan bestämde han 

 den i sitt herbarium). Likaledes hade Solander samlat växten i Pite- 

 Lappmark och Koenig på Island, enligt Wahlenberg, som är artens 

 egentliga upptäckare och bestämmare. Han beskref den först i Vet. Ak. 

 Haudl. 1803 och sedan i sin Flora Lapponica (1812), der han kallar 

 den ett högst märkligt gräs, så skildt att han tvekar om med hvilken 

 bland våra Starrarter det egentligen är beslägtadt. Slutligen skildrade han 

 växten i Svensk Botanik (1829), der LaesTADius lämnat oss dess bild, 

 Wahlenberg anmärker der huruledes de högsta fjellen "framför andra 

 belägenheter" meddela växterna ett eget utseende, isynnerhet märkbart 

 hos många gräslika växter (Carices, Junci), hvilka der icke sällan äro 

 liksom svartbrända genom kölden eller klimatet. Inom Starr-slägtet 

 gäller detta likväl mindre om de små och enaxade arlerna än om de 

 andra, hvilka höra till samma grupp som denna art, hvilken åter öfver- 

 träffar alla andra i att vara liksom svartbränd eller sotsvart, hvadan 

 artnamnet. Dess nötgömmen äro sä platta (tunna) att de nästan likna 

 svarta fjäll, hvarigenom axen tyckas sammansatta af endast sådana, 

 hvilka täcka hvarandra tätt. — På de högsta isfjellen håller sig Bränd- 

 starren mest å vattnade, äfven till grunden kalla ställen. F. ö. är 

 sjelfva gräset af en sådan liflig grönska, som mest åtföljer svartaktig 

 blomning. Man märker äfven hos denna fjellarnes art mera gula rot- 

 trådar än hos andra. 



* Carex fuliginosa Hpe liknar temligen föregående art, men har smalare och 

 ljusare, mera uppräta ax och toppaxet nästan alltid sambjggare. De korta, hårda och 

 utkrökta bladen och de nästan bladlösa, vanligen omkring 5 tum höga stråen äro tu- 

 vade. Nötgömmena nästan lansettlika, sprötspetsade. — Växer i Torna-Lappmark i da- 

 len Kåbdavanka vid Kåbdajaur och Tjatsa, der den upptäcktes af LaesTADius (1829, 30); 

 på Kaisapatha vid Torne-träsk. 



