421 



och sraånigora sluttande landet, ingen sjötrakt nedom ijellen bildar sig 

 såsom i sydligare Lappmarker, utan i dess ställe en kärrtrakt, förmod- 

 ligen den största i sitt slag i Europa. Detta är den nedre, den sty- 

 giska, delen af hvad man kunde kalla Lappska Öknen, hvilken del är 

 "så mörk eller nästan svart af nedsyltad Spbagnum, som den andra är 

 hvit af torr Rhenmossa". Denna stygiska öken är hemvist för och till 

 en del bildad af Carex läxa. (Whlnb.). 



* Carex irrigua Sm. liknar mycket Dystarren men har platta, mer än linie- 

 breda, rent gröna blad och mörkbrunare blomskärmar, hvilka icke sällan äro nära dub- 

 belt längre än nötgöramena. — Växer i stadij^are kärr och på våta ängar, men tillhör 

 egentligen norra (och vestra) Sverige och Lappland, der den är allmän och ymnig. — 

 Omvexlar med nedersta skärmbladet mycket långt (Laest.). — Enligt Fr. Mänt. III är 

 denna art vigtig i ekonomiskt hänseende i det den på vestra .Sveriges kärriga skogs- 

 ängar lemnar det bästa Starrhöet. 



* Carex rariflor.i Sm. likni-r ocks.^ temligen Dystarren, men är mindre och 

 småaxigiire, med trubbkantigt str.°! och vanligen endast 6-blommiga ax; blommorna glesa, 

 deras skärmar svartbnina, trubbiga, stora och täckande de ovala, trubbiga nötgömmeiia. 

 — Växer i fjellkärr (Lapjilaud, Jemtlaud, Herjedalenl. 



***) Fruktaxen uppräta; uötgömmena med tydligt och tvåuddigt 

 eller tvåtandadt spröt. Ståndarax ensamt. 



14. Gnistarren 



(Carex flava L.) 

 är, såsom namnet antyder, gulaktigt grön, och har tuvade, trekantiga, 

 vanligen 8 — 10 tums eller något högre strån, platta och kölade, tem- 

 ligen breda blad och bladlika, kort slidade axskärmar, den nedersta 

 lång och slutligen hängande. Ständaraxet är halmgult. Fruktaxen 

 2 — 4, ovalt-klotrunda. gulgröna, slutligen nästan gula, alla utom det 

 nedersta mycket närmade hvarandra. Nötgömmena äro uppblåst ägg- 

 runda, starkt nerviga, spetsade till ett långt och nedvikt, syllikt spröt, 

 som är längre än de trubbiga, gulbruna skärmarne. 



Växer pä kärrängar och fuktiga ängs- eller betesmarker, i fuktig 

 skogsmark, allm. (men lärer saknas på Gotland). — Blommar i Maj 

 eller Juni. — Omvexlar till storleken, så att den ibland blir endast en 

 eller annan tum hög. Dessutom kan den bli spensligare med mindre 

 ax och nötgömmen, de sednares spröt kortare och rakare (o: C. lepido- 

 carpa Tausch). — Utbr. Europa undant. södra Italien och de italienska 

 öarue, Grekland, Turkiet; Island, N. Amerika. 



Utom med sin gulaktiga färg, utmärker sig denna art med sina 

 genom de långt sprötade nötgöramena liksom taggiga ax, hvadan de 

 gamle botanisterna (Lobelius, Bauhin) kallade växten Gramen palustre 



