434 



mognar i Juni, Juli. — Beständigare än de närstående arterna, men 

 omvexlar likväl till axens och blomskärmarnes skepnad och färg, m. m. 

 Visserligen bilda också åtskilliga andra Starrarter tuvor, men denna 

 art är likväl den allmännast bekanta, den som vanligast bildar tuvorna 

 på våra sänka ängar och på sådana utgör det ymnigaste "gräset", åt- 

 minstone i medlersta Sverige. Endast om våren, medan den ännu är 

 ung, äta kreaturen den. Får" den växa ostörd, uppnå dess tuvor snart 

 betydlig storlek och bidraga väsentligen att valla igen kärren och små- 

 nigom ombilda dem till torrare ängsmark. — Denna särdeles utmärkta, 

 i allmänhet beständiga och bland vår allmoge väl bekanta, Starr var, 

 innan Linné beskref den, annars så litet känd att endast Kajus tyd- 

 ligt omtalar den (1724), liksom sednare tiders utländska botanister 

 mycket misskänt densamma (jfr Fr. Mänt. III). Den synes också vara 

 sällsyntare utom norden; är likväl anmärkt i Holland, norra och med- 

 lersta Tyskland, Österrike. 



* Carex turfosa Fr., som än bildar tuvor än icke, har merendels 10 — 15 tum 

 höga strån, helt smala, bredt-kölade blad (med platta kanteri, bladlika axskärmar, smala 

 ax och äggrundt- ovala, plattade, släta nötgömuien med spetsiga skärmar. — Växer i 

 kiirr, mest i medlersta och norra Sverige. — Blommar i Maj, Juni. 



33. Vanliga Starren 



(Carex vulgaris Fr.) 

 är blåaktigt grön och växer i allmänhet mer eller mindre spridd allt 

 som rotstocken alstrar längre eller kortare skott, men kan också bilda 

 temligen täta tuvor. Stråen äro trekantiga, vanligen 5 — 10 tum höga, 

 nedtill längbladiga, upptill icke sällan båglikt krökta; de bära 1 eller 

 2 ståndarax och mest 2 eller 3 spirax. Bladen äro rännlika (med 

 uppvikta kanter), merendels temligen breda, med helt-hinnartade slidor; 

 skärmbladen slidlösa, det nedersta vanligen längre än alla axen, blad- 

 likt men nästan platt. Fruktaxen äro nästan trinda eller aflånga, van- 

 ligen täta, närmade och ko*t skaftade, det öfversta icke sällan ståndradt 

 upptill, det nedersta ofta på långt skaft från stråets bas. Nötgömmena 

 äro regelbundet nästan 6-radiga, varaktiga, omvändt-äggrundt-ovala eller 

 bredt-elliptiska, plattade (något kullriga på utsidan), nerviga, med liten 

 och tvär mynning, länge grönaktiga, längre än de aflånga, trubbiga, 

 vanligen svartbruna och grönnerviga skärmarue. 



Växer i kärr, på fuktiga ängar och betesmarker, mycket allmän. 

 — Blommar i (Maj eller) Juni. — Varierar mycket, såsom till stor- 

 lek och växsätt, till bladens bredd, med bredare och smalare, tätare 

 och glesare ax, stadigare och smärtare strån. Isynnerhet i nordligare 

 trakter eller på hård mark kan den bli ganska tuvig (var. caespititia 



