435 



Laest.), då den pa lösare mark har temligen långa och båglikt upp- 

 krökta rotskott (var. radicosa Laest.)- I djupare kärr växer en under- 

 art med tuvade, spensliga strån, långa, mycket smala och trådlikt hop- 

 rullade blad, smala och mera åtskilda ax (o: Carex juncella Fr.). 



Denna Starr utgör ett märkligt exempel på huru en ganska all- 

 män och redan hos äldre botanister upptagen växt stundom kan, un- 

 der det nya arter uppställas, bli misskänd eller alldeles bortglömd. 

 Fries, som lyckligt återställt denna art under en benämning, som se- 

 dan gammalt tillagts den (Gramen cyperoides vulgatissimum Raj. 

 hist. Carex nigra verna v ul ga ris L. Fl. lapp.), har också (Mänt. III) 

 upplyst dess historia. I gamla tider var arten klar och allmänt känd, 

 säger Rajds, som emellertid närmare bestämde och beskref densamma. 

 LlNNt förenade den med C. acuta och likaså gjorde alla hans samtida, 

 både in- och utlänningar. Smith förblandade den med C, caespitosa, 

 hvilken också derigenom blef misskänd och slutligen beskrefs som ny. 

 — Vanliga Starren förtjenar väl sitt namn; den icke blott är den van- 

 ligaste hos oss, åtminstone bland de arter, som växa på fuktig mark, 

 utan är också vidt utbredd i andra länder, "omnium Caricum in orbe 

 vulgatissima". Den växer i nästan hela Europa, i N. Amerika, norra 

 Asien o. a, 



34. Styfstarren 



(Carex rigida Good.) 

 har grenig, mörkfjällig rotstock med bladiga skott och stadiga, omkring 

 5 — 10 tum höga, hvasskantiga, nedtill bladiga strån, hvilka vanligen 

 bära endast ett stätidarax. Bladen äro stvfva, omkrinar lA linie breda, 

 platta och kölade, med nedvikta kanter. Fruktaxen äro täta, mest när- 

 made, det nedersta vanligen skaftadt; egentligen äro de mest endast 

 nära 1| linie breda, men angripas icke sällan af en sotsvamp och bli 

 då bredare. Nötgömmena äro nästan ovala, nästan köladt kullriga, 

 nervlösa, omkring lika långa som de trubbiga, svarta skärmarne (om- 

 kring 1 linie). 



Växer i fjellen, mest på torrare, stenig mark (o: C. saxatilis 

 Whlnb.), allra.; dessutom i Dalarne i Idre och Särna. — Blommar i 

 Juni, Juli. — Nederst på eller invid fjellen (på fuktigare mark) blir 

 växten störst, med breda och uppräta blad och skärmblad, längre, nå- 

 got klubblika, icke sällan upptill ståndrade ax, det nedersta längre åt- 

 skildt. Högre upp på fjellen blir den mindre, med utkrökta blad men 

 ännu bladlika axskärmar, och högst upp blir den helt liten (2 — 3 tum) 

 med utstående blad och mycket närmade, oskaftade, korta ax, hvilkas 



