447 



nerviga, upptill bredt och småtandadt hinnkantade, lika långa som de 

 smalspetsade skärmarne. 



Växer på sandiga stränder, allmän på hela vestra kusten och på 

 den östra upp till Roslagen; dessutom vid Vettern, Venern och Klar- 

 elfven ; i Skåne också ini landet. — Blommar i Maj, Juni. — Utbr. 

 Skandinavien, Island, norra Tyskland, Holland, Brittanien, norra och 

 vestra Frankrike, Spanien och Portugal, Dalmatien, Siebenbiirgen, södra 

 och raedlersta Ryssland. 



Sandstarrens rotstock kryper i nästan rät linie till flera famnars 

 längd, omkring 5 tum under jordbrynet, och uppskjuter sina strån med 

 omkring 5 tums mellanrum. F. ö. är den gulbrun, grenig, ledad, med 

 tradiga slidor vid lederna. Det är genom denna sin rotstock, som 

 Sandstarren blir en af de bästa sandbindande växter; isynnerhet passar 

 den att binda jemnare flygsandsfält. Med sina långa, hvarandra kor- 

 sande "rötter" bildar den liksom ett nät och hämmar derigenom ypper- 

 ligt flygsandens kringyrande. Redan Linné anmärker huruledes Sand- 

 starren och Sandhafran äro de till flygsands dämpande tjeuligaste väx- 

 ter. Han såg båda på Sandbergen vid Grankulla på nordligaste Oland, 

 der Sandstarren växte "med någre famnars krypande rötter, uppsättande 

 merendels mellan hvart qvarters spatium en liten stjelk och blad, lik- 

 som det hade varit planterat efter snöre" (Olands-Resan, 139). Sand- 

 starren och Hårstarren äro de enda Starrarter vid hvilka hans Flora 

 Suecica har längre beskrifningar; några få arter (C. caespitosa, pallescens, 

 saxatilis, leporina) ha kortare sådana; största antalet saknar dem alldeles. 



Färska rotstocken har svag men angenäm, något aromatisk, lukt 

 och sötaktig, något mjölig smak. Den kan, helst såsom dekokt, an- 

 vändas i stället för Sarsaparill; dessutom mot Slem i luftstrupen och 

 vid rheumatism eller giktkrämpor. Den är upptagen i Farmakopén (o: 

 Radix Caricis arenarise). 



52. Strängstarren 



(Carex chordorhiza Ehih.) 

 har lång, smal, grenig och med mörka slidor beklädd rotstock, som 

 kryper icke sällan hela alnen och kröker upp sig båglikt med spetsen 

 eller spetsarne. Stråen äro omkring 5 — 6 tum höga, raka, nästan 

 trinda, endast upptill trubbigt trekantiga, 4 — 8-axiga. Bladen äro helt 

 smala och rännlika, kortare än stråen. Axen äro bruna, enkla och få- 

 blommiga, närmade till en spetsadt-äggrund, mycket tät, knappt i tum 

 lång samling (ett sammansatt ax), som slutligen blir ojemn genom nöt- 

 gömmena. De sistnämnda äro ovalt-äggrunda och nästan klotlikt kull- 

 riga, nerviga; deras spröt är kort och nästan helt, men stiftet är mycket 

 långt och varaktigt; skärmarue äro lika långa som nötgömmena. 



