452 



laud, Norge, norra Sverige, Finland, Schwaben, Bayern, Tyroien; södra 

 Siberien. 



Linné bestämde denna art i andra upplagan af sina Species 

 (1763), der den också upptages som lappsk. Liljeblad fanu den vid 

 Torne-träsk (Vet. Ak. H. 1793). Wahlsnberg beskrifver Huvudstarren 

 närmare i sin Flora Lapponica. 



* Carex nardina Fr., som troligen är det minsta bland Starrgräsen, bildar tu- 

 vor med blott 1 — 2 tum höga, vanligen bagkrökta strån och nästan trinda och borst- 

 lika, endast vid basen räiiulika biad, icke eller obetydligt kortare än stråen; bladknip- 

 pena med hinnaktiga, strimmiga slidor; axet omkring 2 liuier liingt, nästan ovalt, tät- 

 blommigt; märken 1'; uötgömmena spetsadt-ovala. — Växer på öpjjua, sleniga ställen i 

 fjelleu vid Virihjaur och Pollaure i Lule-Lappmark, sälls. 



**) Tvåbyggare (vanligen). 



59. Säfstarren 



(Carex dioica L.) 

 har krypande rotskott, nästan trådlika blad, merendels 4 — 6 tum höga, 

 stundom högre, raka och uppräta, trinda strån och tätblommigt, i eller 

 I tum långt, under blomningen blekbruut ax, som hos ståndarväxten är 

 smalt, men hos spirväxten bredare (under blomningen ovalt). Märken 

 2. ISötgömmena äro äggrunda med kort spröt, trindt-trekantiga, ner- 

 viga, mörkbruna, slutligeu nästan rakt utstående, nära lika långa som 

 de trubbiga skärmarne; deras skal är läderartadt. 



Växer på våta ängar och betesmarker, i vattenrika, lösa kärr, 

 temligeu allmän; också i fjellen. — Blommar i Maj eller Juni. — Blir 

 stundom sambyggare, så att axet är tvåkönadt, hvarvid ståndarne sitta 

 upptill (var. isogyna Fr.). Ståndaraxet är någon gång grenigt upptill 

 (sammansatt). F. ö., isynnerhet i fjelltrakter, oravexlar den högre, dels 

 med smalt honax (var. autumualis Laest.) dels med bredt och sparrigt 

 (var. squarrosa Lnest.), eller lägre (var. repens Laest.). 



Säfstarren är utbredd genom norra och medlersta Europa. F. ö. 

 växer den i Brittanien, Spanien, Ungern och Siebenbiirgen; på Island 

 och i norra Amerika. 



* Carex parallela Smf. liknar temligen Säfstarren, men har bäglikt iippkrökt 

 sira, längre och smalare, nägot glesblommigt, mörkbrunt spirax, äggrundt-lansetllika, 

 nästan uppräla, längre nötgömmen och spetsiga skärmar. — Växer (sälls.) i Lappland, 

 mest pä tjellen i Torne- och Lule-Lappmark; Lycksele vid Umenäs och Nydal. — 

 Blommar i Juni, Juli. — LsesT.UJXUs upptäckte växten 1821 i Lule-Lappmark (och 

 norska Nordlanden). 



Det är ganska vanligt att växtslägten, som ha ett mycket stort 

 intresse i rent botaniskt hänseende, ha ett högst ringa sådant med hän- 



