454 



småaxet är störst; sido-småaxeiis bas ömsintes med ett fjäll, som hos 

 det nedersta är stort och skärmlikt. 



Växer på torra, öppoa fjellraarker i Jeratlaud och Härjedalen. — 

 Blommar i Juli. — Utbr. Norge, norra Sverige, Skottland och norra 

 England; Pyrenéerna (endast ett ställe), Mt Cenis, schweiziska och 

 Österrikiska alperna; Caucasien. 



Hartman upptäckte denna dittills endast utomlands anmärkta 

 växt på Handölsfjellen (Snasahögen) i Jemtland 1813. Hans efter lef- 

 vande exemplar gjorda beskrifning på växten finnes i Vet. Ak. Handl. 

 för 1818, der han också meddelat anmärkningar till Kobresia-slägtets 

 Jiarakteristik. 



2. Säf-Kobresian 



(Kobresia scirpina W.) 

 är spensligare än samslägtingen, med både strån och blad trådlika och 

 nästan lika långa (5 — 10 tum eller kortare). Liknar Klippstarren. 

 Stråen äro trinda. Axet är jemnsmalt, vanligen nära ^ tum långt, så- 

 som det tyckes enkelt men egentligen sammansatt af omkring 12 — 15 

 enkönadt tvåblomraiga, skärmade småax (liknande en tvåkönad blomma 

 raed tvåskalig kalk). Ståndarblommans kalkskal är smalt och spetsadt, 

 under det spirblommans är bredt och omsluter den omvändt-äggrunda 

 nöten. 



Växer på torrare fjellbackar och -klippor i Lappland, Jemtland 

 och Herjedalen. — Blommar i Juli. — Utbr. Lappland och norra Sve- 

 rige, Norge, Island; Pyrenéerna, Alperna, Abruzzerna; Caucasien, södra 

 och östra Sibarien. 



Wahlekberg upptäckte denna art på fjellen vid Virihjaur i Lule- 

 Lappmark 1807, och i hans Flora Lapponica (1812) uppträder den 

 första gången som svensk (Scirpus Bellardi). — Swartz, som närmare 

 undersökte Kobresiernas blommor, skildrar och tecknar båda arterna i 

 Svensk Botanik VIIL 



XCV. GRÄMINEiE. 



(Gräs). 



I. HÖRDE ACE.E 



(Korngräs). 



Småaxen i ledade ax, (en-) två- eller flerblommiga. Stiften korta; 

 märkena fjäderlika, utstickande vid den under blomningen öppna blom- 



